ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року м. Чернівці

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

учасники справи

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2019 року, головуючий у першій інстанції Єфтеньєв О.Г.

встановила:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у березні 2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Зазначало, що між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг 15 липня 2014 року (без номеру), за умовами якого Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кошти у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 5000 грн.

Договір про надання банківських послуг складається з заяви позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

ОСОБА_1 не виконано зобов`язання з сплати кредиту в сумі 6037 грн. 75 коп., простроченого кредиту в сумі 3883 грн. 37 коп., пені за прострочення зобов`язання в сумі 5766 грн. 68 коп., пені за прострчоення сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 924 грн. 68 коп., штрафу фіксованої частини в сумі 500 грн., процентної складової в сумі 830 грн. 62 коп.

Справа №724/521/19 Головуючий у 1 інстанції Єфтеньєв О.Г.

Провадження №22-ц/822/966/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про надання банківських послуг від 15 липня 2014 року (без номеру) грошові кошти в сумі 17943 грн. 10 коп.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2019 року позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 9921 грн. 12 коп., що складаються з кредиту в сумі 6037 грн. 75 коп., простроченого кредиту в сумі 3883 грн. 37 коп., а в решті відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» кредиту в сумі 6037 грн. 75 коп., простроченого кредиту в сумі 3883 грн. 37 коп. змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» кредит в сумі 600 грн.

Посилається на те, що на підставі виписки по рахунку ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в сумі 600 грн., який в подальшому змінювався, відсутні належні і допустимі докази розміру заборгованості за тілом кредиту, що перевищує 600 грн.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_1 рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2019 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» пені за прострочення зобов`язання в сумі 5766 грн. 68 коп., пені за прострочення сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 924 грн. 68 коп., штрафу фіксованої частини в сумі 500 грн., процентної складової в сумі 830 грн. 62 коп. не оскаржується.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.526, ч.1 ст.530, ч.1 ст.629, ч.1 ст.610, ч.2 ст.615 ЦК України та вважав доведеним обов`язок ОСОБА_1 сплатити Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 15 липня 2014 року (без номеру) кредит в сумі 6037 грн. 75 коп., прострочений кредит в сумі 3883 грн. 37 коп.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції послався про вчинення Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договору кредиту від 15 липня 2014 року (без номеру), розрахунок заборгованості за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 15 липня 2014 року, виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 .

Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» пені за прострочення зобов`язання в сумі 5766 грн. 68 коп., пені за прострочення сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 924 грн. 68 коп., штрафу фіксованої частини в сумі 500 грн., процентної складової в сумі 830 грн. 62 коп., суд першої інстанції дійшов висновку про не узгодження Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» зі споживачем відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Водночас суд першої інстанції встановив, що заява ОСОБА_1 від 15 липня 2014 року не містить зазначення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Разом з тим суд першої інстанції зазначив про звернення Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у березні 2019 року у межах строку позовної давності, перебіг позовної давності починається зі спливом останнього дня місяця жовтня 2018 року дії картки.

На підставі частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статей 1048-1052 ЦК України істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинено заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» від 15 липня 2014 року.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин за відсутності підтвердження про запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У справі, яка переглядається, анкета-заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» від 15 липня 2014 року не містить строку повернення кредиту (користування ним).

За вимогами частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що підлягає захисту право акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з виконання ОСОБА_1 зобов`язання з повернення отриманої суми кредитних коштів.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1 , на які є посилання в апеляційній скарзі, про відсутність належних і допустимих доказів розміру заборгованості за тілом кредиту, що перевищує 600 грн.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України від № «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Закон про бухгалтерський облік).

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях (частина друга статті 9 Закону про бухгалтерський облік).

Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством (абзац другий частини дев`ятої статті 9 Закону про бухгалтерський облік).

Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254.

Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення).

Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення ).

Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення ).

До матеріалів справи приєднано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с.75-78).

Враховуючи вищезазначене виписка з особового рахунку ОСОБА_1 є належним і достатнім доказом щодо розрахунку вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Відповідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 вбачається встановлення кредитного ліміту в сумі 600 грн. та здійснення 1 серпня 2015 року збільшення кредитного ліміту до 5000 грн.

З огляду на отримання ОСОБА_1 кредиту в сумі 5000 грн. суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» неповернутого кредиту в сумі 6037 грн. 75 коп.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що не підлягає стягненню прострочене тіло кредиту в сумі 3883 грн. 37 коп.

За змістом п.1.1.1.88 Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку простроченим кредитом є кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Відповідно розрахунку заборгованості за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 від 15 липня 2014 року прострочений кредит в сумі 3883 грн. 37 коп. є складовою заборгованості за кредитом.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2019 року підлягає зміні в частині, що оскаржується, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 9921 грн. 12 коп., що складаються з кредиту в сумі 6037 грн. 75 коп., простроченого кредиту в сумі 3883 грн. 37 коп., змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» кредит в сумі 5000 грн.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 7 січня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк