Справа №754/8080/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/1036/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

11 грудня 2012 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 15 травня 2018 року загальна сума заборгованості становила 33696,74 гривень, з яких: 1792,20 грн. - тіло кредиту, 2535,43 грн. - відсотки за користування кредитом, 27288,31 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) -500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1580,80 грн. Зважаючи на наведене, просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції недосліджений факт дійсного укладення між сторонами кредитного договору та видачі кредитних коштів шляхом видачі кредитної картки, вважає, що позовні вимоги були не доведені та задоволенню не підлягали.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено факт видачі банком кредитних коштів відповідачу шляхом видачі банківської карти. В той же час такі висновки суду першої інстанції жодним чином не підтверджені представленими до суду доказами.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Свої позовні вимоги банк обґрунтовував насамперед тим, що відповідно до укладеного між сторонами у вигляді анкети-заяви договору кредиту банк видав кредит відповідачу, а остання ухилилася від його повернення та сплати платежів за користування кредитними коштами.

На підтвердження своїх посилань щодо укладення між сторонами кредитного договору та фактичної видачі відповідачу кредитних коштів шляхом видачі кредитної картки позивач надав лише анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку відповідач заповнила та підписала 11 грудня 2012 року. При цьому жодного доказу фактичної видачі кредитної картки та передачі її відповідачу, як про те стверджував позивач, до суду представлено не було, оскільки вищезазначена анкета-заява таких відомостей не містить, являючись за своєю суттю та змістом лише офертою на укладення між сторонами кредитного договору без підтвердження даних щодо її прийняття банківською установою та видачі кредиту. Жодного іншого належного доказу на підтвердження посилань щодо видачі відповідачу кредитних коштів та/або банківської кредитної картки до суду першої інстанції представлено не було.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що будь-яких доказів фактичного надання кредиту відповідачу матеріали справи не містять. Відсутнє визнання такого факту й з боку відповідача, про що він прямо зазначив в апеляційній скарзі. За таких умов вказані посилання банку не підтверджені жодним належним доказом, відтак не можуть бути прийняті судом. В той же час суд першої інстанції увагу на це не звернув, що призвело до безпідставного задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

При відкритті апеляційного провадження апелянту відстрочено сплату судового збору в розмірі 2643,00 грн. до ухвалення апеляційною інстанцією судового рішення. Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, судовий збір в сумі 2643,00 грн. підлягає до стягнення в дохід бюджету з позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, вул. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ - 01001) в доход бюджету судовий збір в сумі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько