головуючий у суді І інстанції Савицький О.А.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
УХВАЛА

06 вересня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Мостова Г.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Губерська Наталія Леонідівна, про визнання правочинів недійсними та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Губерська Наталія Леонідівна, про визнання правочинів недійсними та поділ спільного майна подружжя.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апеляційну скаргу подано 09 липня 2019 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, заявник подав заяву про звільнення від сплати судових витрат у порядку статті 136 ЦПК України разом з оригіналами доказів.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 посилається на те, що за подання позовної заяви нею було сплачено судовий збір у розмірі 6890 грн., судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 10 335 грн є значним для неї, на сьогодні, враховуючи відсутність працевлаштування, та те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, вона немає можливості його сплатити, через, що її права можуть бути обмежені у супереч статті 55 Конституції України.

Підстави відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати встановленні статтею 136 ЦПК України.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір» (надалі по тексту - Закон України).

Зі змісту статті 8 Закону України передбачено, що суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги довідки Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості № 1379 від 05 липня 2019 року та довідки ПАТ «Промінвестбанк» № 04-6/30-1029 від 16 липня 2019 року (а.с. 61, т. 2) розмір судового збору (10 335 грн) перевищує 5 відсотків (3018 грн 75 коп.) розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, який обґрунтовує тим, що під час перебування у шлюбі позивачем та ОСОБА_2 було набуто наступне майно: квартира АДРЕСА_1, квартира АДРЕСА_2 , машиномісце АДРЕСА_3 , машиномісце № АДРЕСА_4 , автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 120», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

РішеннямШевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63-64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Враховуючи, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить нерухоме та рухоме майно, суд вважає, що майновий стан позивача не перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а підстави, передбачені ч. 2 статті 8 Закону України, для звільнення від сплати судового збору, - відсутні.

На підставі вищевикладеного, клопотання заявника про звільнення від сплати судових витрат у порядку статті 136 ЦПК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, судовий збір становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6890 грн (а.с. 9).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 повинна бути оплачена судовим збором у розмірі 10 335 (6 890 х150%) грн.

Судовий збір має бути сплачено за реквізитами: отримувач УК у Солом`янському р-ні/Солом`янський р-н./22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: (МФО) 899998; рахунок отримувача: 0024; код класифікації доходів бюджету: 22030101; призначення платежу: судовий збір за апеляційною скаргою (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Київський апеляційний суд.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху, надавши строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 136, 354, 356, 359, 361 ЦПК України, частиною 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд, -

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судових витрат у порядку статті 136 ЦПК України не підлягає задоволенню.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року залишити без руху та встановити строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.І. Мостова