Дата документу 23.01.2019 Справа № 333/6361/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6361/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/726/19 Ярошенко А.Г.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кочеткової І.В.

Маловічко С.В.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Назаренка Миколи Миколайовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2017 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 30 грудня 2016 року о 18 годині 40 хвилин ОСОБА_1 в м. Запоріжжі на перехресті вул. Космічна та вул. Броньова, керуючи автомобілем «TOYOTA PRIUS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя на забороняючий (червоний) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL VECTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, травмованих немає.

Постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року на підставі п.1 ст.247 КУпАП та з посиланням на п.3.1, абзац 1 п.3.2 Правил дорожнього руху закрито провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року скасовано, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наказом Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України №241 о/с від 28.09.2016 року ОСОБА_1 був призначений на посаду командира 3 роти з батальйону Управління патрульної поліції м. Запоріжжі, та станом на 27.10.2017 року проходить службу на відповідній посаді в Управлінні патрульної поліції в м. Запоріжжі.

28.02.2017 року заступником начальника Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі був направлений лист №2066/41/32/02-2017 «Щодо проведення автотоварознавчого експертного дослідження з метою визначення завданих збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю службового транспорту автомобілів УПП м. Запоріжжя». Згідно ремонтної калькуляції Запорізького Науково - Дослідного Експертно - Криміналістичного Центру МВС України №11-1, від 24.04.2017 року загальна вартість ремонту автомобіля складає 155 519,22 грн.

Таким чином встановлено розмір матеріальної шкоди, заподіяної майновим інтересам Департаменту патрульної поліції, внаслідок дій ОСОБА_1 .

Вина ОСОБА_1 у її заподіянні шкоди майновим інтересам Департаменту патрульної поліції підтверджена постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року по справі № 333/154/17.

Зазначає, що відповідно до акту приймання-передачі транспортний засіб «TOYOTA PRIUS» д.н.з НОМЕР_1 переданий в користування Департаменту патрульної поліції.

Вказує, що відповідач добровільно не бажає відшкодовувати завдану шкоду.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 155 519,22 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України суму матеріальних збитків у сумі 10 583,89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України суму сплаченого судового збору в розмірі 158,86 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Назаренко М.М. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини справи, не надана належна оцінка наявним доказам. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у вересні 2016 року ОСОБА_1 був призначений на посаду командира 3 роти 3 батальону Управління патрульної поліції м. Запоріжжя. 30 грудня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «TOYOTA PRIUS», під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «OPEL VECTRA», під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ремонтної калькуляції Запорізького Науково - Дослідного Експертно - Криміналістичного Центру МВС України №11-1, від 24.04.2017 року загальна вартість ремонту автомобіля складає 155 519,22 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, суд першої інстанції виходив з факту доведеності вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, внаслідок якого позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» - у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Разом з тим, у зазначеному законі відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому суд дійшов висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю України (КЗпП України).

Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, шо є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Отже, виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, колегія приходить до висновку про наявність відповідальності у відповідача перед Департаментом патрульної поліції Національної поліції України за заподіяну матеріальну шкоду в розмірі середнього місячного заробітку.

Що стосується доводів апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України колегія суддів не вважає їх обґрунтованими оскільки, відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію, щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, апеляційна скарга позивача не містить жодного доводу в обґрунтування її вимог. Численні посилання на рішення Європейського суду з прав людини мають загальний характер та не стосуються предмету спору по цій справі.

Таким чином, колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Назаренка Миколи Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 рокупо цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 28 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.В. Кочтекова

С.В. Маловічко