ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/871/19 Справа № 0418/4257/12 Головуючий у першій інстанції: Казак С.Ю. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпрі ради, треті особи: Відділ державного комітету по земельних ресурсах у м. Дніпропетровську, комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", про усунення перешкод в користуванні квартирою в домоволодінні шляхом розподілу земельної ділянки між співвласниками, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27.08.2009 року він став власником 2/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Земельна ділянка в домоволодінні надана співвласникам в постійне користування. Однак, на теперішній час він не може вільно користуватись своєю власністю, що складається з квартири №2, в зв'язку з тим, що заблоковано нормальний вихід з квартири та не має можливості з вулиці дістатись до вхідних дверей та до інших будівель і споруд, бо цьому перешкоджають відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2011 року, за яким частини домоволодіння поділені без врахування його прав. Тим більше, в домоволодінні порядок землекористування було встановлено з 1948 року рішенням суду і за кожною квартирою було встановлено частку земельної ділянки і порядок користування, що діяв на протязі 56 років. Відповідачка ОСОБА_5 зробила перебудову своєї квартири №3, в зв'язку з чим не тільки змінила розмір своєї ідеальної частки в домоволодінні, але й грубо порушила його, позивача, право користування земельною ділянкою, як власника квартири №2. Він не може у встановленому законом порядку ні оформити договір оренди земельної ділянки, яка відповідно до його частки власності повинна бути надана йому, ані приватизувати її. За рішенням суду йому запропоновано закласти вхідні двері, а вхід зробити спільно з квартирою №1, що є нонсенсом, бо з відокремлених квартир №1 та №2, які мають різних власників, повинна бути створена одна комунальна квартира із загальним входом. Тому позивач просив усунути йому перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом розподілу земельної ділянки між співвласниками таким чином, щоб він міг вільно діставатись зі своєї квартири до вулиці і вільно заходити до квартири та користуватись іншим своїм майном без перешкод з боку відповідачів.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно копії договору купівлі-продажу від 05.12.1998 року, укладеного між ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_5, що посвідчений державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі за №3-5914), відповідачка ОСОБА_5 є власником 61/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 194 т.1).

Позивач ОСОБА_3 є власником 2/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, які йому подарувала його дружина ОСОБА_4 із належних їй на праві власності 39/100 частин домоволодіння, що підтверджується копією договору дарування від 27.08.2009 року, укладеного між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний), що посвідчений нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №3-4305 (а.с. 7-8 т.1). Рішення про реєстрацію права власності позивача на 2/100 частин вказаного домоволодіння прийнято реєстратором 28.09.2009 року, що підтверджується відповідним витягом на а.с. 8 у т. 1.

Рішенням Кіровського районного суду м .Дніпропетровська від 09 листопада 2010 року у справі справа №2-37/2010 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено .частково, виділено ОСОБА_5, як користувачу 61/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, у користування земельну ділянку загальною площею 451,072 кв.м, яка складається з фігури «ХХХХУ111» додатку 8 до висновку експерта; виділено ОСОБА_4, як користувачу 39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, у користування земельну ділянку загальною площею 288,418 кв.м, яка складається з фігур «ХХХХ»-«ХХХХУ11» додатку 8 до висновку експерта; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про зміну ідеальних часток у домоволодінні, приватизацію земельної ділянки, скасування рішення виконкому, визнання житлового будинку самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудований житловий будинок відмовлено у повному обсязі, стягнуто із ОСОБА_5 на користь держави 08,50 грн судового збору за подачу позову до суду, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 08,50 грн та вартість проведення експертизи у розмірі 7211,52 грн., а всього - 7220,02 грн (а.с. 195-196).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2010 року змінено, виділено ОСОБА_5, як користувачу 61/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, у користування земельну ділянку загальною площею 399,55 кв. м., яка складається з фігури XXIX додатку 5 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1466-08 від 18 грудня 2008 року та окрашена у зелений колір; виділено ОСОБА_4, як користувачу 39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, у користування земельну ділянку загальною площею 255,45 кв.м., яка складається з фігур XXV, XXVI, XXVII, XXVIII додатку 5 до вказаного висновку експертизи та окрашена у синій колір, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 197-198). Вказане рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2011 року набрало законної сили.

Згідно листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 30.12.2016 року №9/2-51, з метою реконструкції квартир №1, №2, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_3, 18.05.2005 року від ГоловАПУ було отримане погодження на проектування і будівництво на земельній ділянці домоволодіння №38 при умові узгодження із співвласниками, чого не було зроблено замовниками будівництва. ВАТ «Інститут проектування і експертизи будівництва», 01.08.2012 року розробив Проект реконструкції садибного житлового будинку за даною адресою. 07.09.2012 року Інспекція ДРБК у Дніпропетровській області зареєструвала Повідомлення про початок виконання будівельних робіт, реєстраційний №ДП0. 10.09.2012 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за проведення реконструкції без відповідного дозвільного документа - постанови Інспекції ДАБК в Дніпропетровській області «1100 від 10.09.2012 року, штраф був сплачений в повному обсязі. В ході позапланової перевірки з'ясовано, що під час проведення будівельних робіт на місці квартир №1 та №2, згідно з проектом, збудований двоповерховий будинок, забудовником якого є ОСОБА_3; нова будівля відокремлена технологічним розривом; будівельні роботи проводяться без отримання відповідних документів, що дають право на виконання вищезазначених робіт (а.с. 192-193 т.1).

З викладеного вбачається, що у період часу з 2012 року на місці квартир №1 та №2 збудований двоповерховий будинок без відповідних дозвільних документів, наявні об»єкти самочинного будівництва, право власності на які у передбаченому законом порядку не зареєстровано, ідеальні частки співвласників не встановлені.

Викладене також підтверджується даними технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, що був виданий ОСОБА_3 10.05.2017 року (а.с. 216 - 224 у т. 1).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що з 2012 року на місці квартир №1 та №2 збудований двоповерховий будинок без відповідних дозвільних документів, наявні об»єкти самочинного будівництва, право власності на які у передбаченому законом порядку не зареєстровано, ідеальні частки співвласників не встановлені; встановивши також, що спір між позивачем та його дружиною ОСОБА_4, що є відповідачем, відносно користування частинами вказаного вище домоволодіння та земельною ділянкою відсутній, що стверджується поясненнями позивача та ОСОБА_4 у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів; враховуючи, що позивачем не доведено створення йому перешкод у користуванні належною йому частиною спірного домоволодіння з боку відповідача ОСОБА_5, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_3 його частиною домоволодіння шляхом розподілу земельної ділянки між співвласниками.

Враховуючи наведене, заявлений позов є передчасним, оскільки на цей час не вирішені питання щодо введення в експлуатацію збудованого на місці квартир №1 та №2 двоповерхового будинку, а також не вирішено питання визначення ідеальних часток у праві власності на вказане вище домоволодіння.

У справі, що розглядається, позовна вимога про визначення ідеальних часток не заявлена, тому ухвалою апеляційного суду від 08.01.2019 року відмовлено у призначенні судової будівельно-технічної експертизи для визначення ідеальних часток кожного із співвласника вищевказаного домоволодіння. Клопотання про призначення такої експертизи перебуває за межами заявлених позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді