ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 296/3827/15-ц

провадження № 61-34747 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , Житомирська міська рада,

треті особи - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2017 року в складі судді Шалоти К. В. та на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2017 року в складі колегії суддів Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , Житомирської міської ради та просили встановити порядок користування й розпорядження земельною ділянкою під багатоквартирним будинком, площею 0,1454 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками будинку, виділивши кожному з них земельну ділянку пропорційно до ідеальної частки в праві власності на будинок.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Рішенням Житомирської міської ради від 09 грудня 2014 року № 807 за цим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,1454 га.

Оскільки між сторонами виникають суперечки з приводу користування земельною ділянкою, позивачі просили визначити порядок користування нею.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03 квітня 2017 року позов задоволено частково, встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 0,1454 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , за другим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи від 11 листопада 2015 року № 288/15, а саме виділено в користування:

- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 земельну ділянку площею 0,0119 га;

- ОСОБА_21 земельну ділянку площею 0,0253 га;

- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0229 га;

- ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0198 га

- ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,0106 га;

- ОСОБА_16 земельну ділянку площею 0,106 га ;

- ОСОБА_12 та ОСОБА_16 на двох співвласників спільну земельну ділянку площею 0,0106 га та спільну будівлю на двох співвласників, площею 0,0005 га;

- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0168 га;

- спільний двір на чотири квартири ( ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) земельну ділянку площею 0,0205 га, по 0,0046 га;

- ОСОБА_18 земельну ділянку площею -0,0183 га;

- ОСОБА_18 , ОСОБА_22 на двох співвласників спільні земельні ділянки площею 0,0012 га та 0,0018 га.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що саме другий запропонований експертом варіант є найбільш сприятливим для більшості співвласників будинку АДРЕСА_1 , оскільки відповідає порядку користування земельною ділянкою та спільним проїздом до внутрішнього двору між співвласниками, який фактично склався, не потребує додаткових матеріальних затрат з боку співвласників будинку для його реалізації, а також не порушує права інших співвласників.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 відхилено, рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 03 квітня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із пропуском строку на касаційне оскарження подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року поновлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

У грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у якому вони просили залишити дану касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 ( далі - домоволодіння).

Згідно з рішенням Житомирської міської ради від 09 грудня 2014 року № 807 за вказаним домоволодінням закріплена земельна ділянка площею 0,1454 га.

Відповідно до архівної довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 02 жовтня 2007 року № 198-А-3321 та від 17 вересня 2012 року № 198-А-3321 ідеальні частки будинку належать співвласникам домоволодіння в такому розподілі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - 15/100; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 - 8/100; ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 - 11/100; ОСОБА_10 - 13/100; ОСОБА_22 - 6/100; ОСОБА_24 - 21/100; ОСОБА_18 - 12/100; ОСОБА_12 - 12/100; ОСОБА_16 - 7/100.

У фактичному користуванні співвласників домоволодіння знаходяться земельні ділянки, які не відповідають ідеальним часткам сторін, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - земельна ділянка площею 0,0191 га, що на 0,0028 га менше їх ідеальної частки; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 - земельна ділянка площею 0,0119 га, що на 0,0003 га більше їх ідеальної частки; ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 - земельна ділянка площею 0,0168 га, що на 0,0008 га більше їх ідеальної частки; ОСОБА_10 - земельна ділянка площею 0,0195 га, що на 0,0006 га більше її ідеальної частки; ОСОБА_22 - земельна ділянка площею 0,0067 га, що на 0,0020 га менше його ідеальної частки; ОСОБА_25 - земельна ділянка площею 0,0253 га, що на 0,0018 га більше ніж по державному акту і на 0,0052 га менше його ідеальної частки; ОСОБА_18 - земельна ділянка площею 0,0089 га, що на 0,0085 га менше її ідеальної частки; ОСОБА_12 - земельна ділянка площею 0,0128 га, що на 0,0026 га більше його ідеальної частки; ОСОБА_16 - земельна ділянка площею 0,0084 га, що на 0,0018 га менше її ідеальної частки.

Між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 та ОСОБА_16 з іншого боку не досягнуто згоди щодо користування земельною ділянкою, яка призначена для обслуговування жилого будинку.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 11 листопада 2015 року № 288/1, проведеної на підставі ухвали суду від 04 серпня 2015 року, запропоновано три варіанти встановлення порядку користування співвласниками спірною земельною ділянкою. При цьому зазначено, що встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку без земель спільного користування без обмежень неможливо.

Судовим експертом запропоновані 3 варіанти, які максимально наближені до фактично встановленого порядку користування земельною ділянкою між всіма співвласниками, крім двох квартир, які належать ОСОБА_24 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 .

У ході судового розгляду справи співвласники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 , ОСОБА_21 погодилися з варіантом № 2, визначеним судовим експертом, однак із внесенням поправок у цей варіант, а саме поділу земельної ділянки АДРЕСА_2 між співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки такий розподіл, на їх думку, в більшій мірі відповідає інтересам більшості.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скар га не підля гає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимо гам закону.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини й громадянина захищаються судом.

Згідно з частиною третьою статті 13 Конституції України власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вима гати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиняти нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобі гання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вима гати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Правильним є також висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що варіант визначення порядку користування власністю, при якому був дотриманий принцип рівності часток та одночасно були виділені дві окремі земельні ділянки без визначення зон спільного користування, експертом не встановлено.

Позивачі просили задовольнити позов і встановити порядок користування земельною ділянкою за третім варіантом висновка експерта, однак такий варіант обмежує можливість інших співвласників користуватися проїздом до внутрішнього двора будинку, а тому суди правильно визначили, що третій варіант порядку користування порушуватиме права інших співвласників будинку на користування спільними зонами прибудинкової території.

Ураховуючи зазначене, обґрунтованим є висновок судів, що саме другий варіант запропонований експертом є найбільш сприятливим для більшості співвласників будинку АДРЕСА_1 , оскільки відповідає порядку користування земельною ділянкою та спільним проїздом до внутрішнього двору між співвласниками, який фактично склався, не потребує додаткових матеріальних затрат з боку співвласників будинку для його реалізації, а також не порушує права інших співвласників.

Посилання касаційної скарги на те, що в визначеному судами варіанті користування земельною ділянкою не врахована можливість обслуговування позивачами належної їм частини будинку та комунікацій були обґрунтовано відхилені апеляційним судом, оскільки на правильність висновків суду не впливають та не мають значення для вирішення даної справи, бо відповідні споруди є самочинними, зведеними без погодження з іншими співвласниками.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших ор ганів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вима гає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підля гає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук