ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/437/18 Номер провадження 22-ц/814/465/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2018 року, ухвалене суддею Городівським О.А, повний текст рішення складено - 20 листопада 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності на 11/25 частин земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0469 га та цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності на 11/25 частин земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0469 га та цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником 11/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_3, інші 14/25 частин вказаного житлового будинку належать ОСОБА_4 Крім того, земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно, належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. В силу положень ч. 1 ст. 120 ЗК України з набуттям права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами до нього перейшло право власності на частину земельної ділянки на якому вони розміщені. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право спільної часткової власності на 11/25 частин земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0469 га та цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3, м. Миргород Полтавської області.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, померлій матері позивача, на праві спільної часткової власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 14/25 частин та 11/25 частин відповідно. На підставі ст. 120 ЗК України вони набули право власності на земельну ділянку пропорційно до часток у праві власності жилого будинку та у встановленому законом порядку оформили своє право, що підтверджується правовстановлюючими документами. Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв її син позивач ОСОБА_2 та оформив своє право власності на належне спадкодавцеві нерухоме майно. Оскільки, право власності співвласника на частку в спільному майні ОСОБА_2 набув в порядку спадкування, до даних правовідносин застосовуються положення ЦК України про спадкування. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачем не доведено, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 мала право на частину земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_4, а тому прийшов до висноку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за приписами ч.1, ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебувають у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначає, що право власності на 11/25 частин житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, до ОСОБА_2 перейшло право власності на 11/25 частин цієї земельної ділянки, а у відповідачки це право припинилося.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.03.2016 приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 набув права власності на 11/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, м. Миргород, Полтавська область та в цілому складається з житлового будинку «А» житловою площею 78,5 кв.м, загальною площею 117,4 кв.м, погребу «В», вбиральні «Г», літньої кухні «Д», сараю «Ж», сараю «З», сараю «Є», погребу під будинком «з», вбиральні «И», сараю «К», гаража «Л» та споруд № 1-3 (а.с. 8).

Інші 14/25 частин житлового будинку належать на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 22.09.1999 р. та згідно договору дарування від 29.03.2004 р. (а.с. 4,5).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 17.03.2009 р. Миргородською міською радою ОСОБА_4 належить земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0469 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, м. Миргород (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом НАР № 757875 від 28.03.2016 р. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, площею 0,0350 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, м. Миргород, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 (а.с. 33,35).

ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 (а.с. 28-30) зазначає, що вона є власником 14/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4, право власності на які вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.1999 та договору дарування від 29.03.2004 р. Власником інших 11/25 частин даного будинку є ОСОБА_2, право власності, на які він набув в порядку спадкування після смерті своєї матері - ОСОБА_5 Крім того, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 відповідачу належить земельна ділянка під кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0469 га призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд за вищезазначеною адресою, на якій розташовані належні їй частин будинку. ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,0350 га під кадастровим номером НОМЕР_4, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд і на якій розташована належна йому частина будинку по АДРЕСА_5.

Рішенням восьмої сесії п»ятого скликання Миргородської міської ради від 02 листопада 2006 рок вирішено передати ОСОБА_5, матері позивача, частину даної земельної ділянки у вигляді земельної ділянки площею 0,0311 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_6

08 червня 2007 року ОСОБА_5 отримала державний акт на земельну ділянку серії площею 0,0350 га, серія НОМЕР_5, кадастровий номер якої НОМЕР_4 (а.с. 33-34).

В свою чергу, ОСОБА_4 у 2009 році, тобто через 2 роки після приватизації ОСОБА_5 своєї частини земельної ділянки, теж приватизувала іншу частину земельної ділянки, на якій знаходилося домоволодіння по АДРЕСА_2 та отримала 17.03.2009 р. державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_3 площею 0,0469 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 7).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

По справі вбачається, що співвласники домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали на праві приватної власності відповідно 14/25 та 11/25 його частин та мали на праві приватної власності згідно державних актів відповідно земельні ділянки площею 0,0469 га та 0,0350 га, призначені для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Матеріали справи не містять доказів того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникали спори з приводу користування земельними ділянками, щодо оформлення технічної документації на них, права власності тощо. За життя ОСОБА_5 не заявляла про порушення іншим співвласником її земельних прав. Отже, кожна із співвласників домоволодіння самостійно здійснювала право приватної власності на свою частину домоволодіння та свою земельну ділянку.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач, як спадкоємець померлої ОСОБА_5, не довів, що за життя остання мала право на частину земельної ділянки, яка перебуває згідно державного акту у власності ОСОБА_4, а тому вимоги позивача про те, що з набуттям ним права власності у порядку спадкування на 11/25 частин домоволодіння, яке розташоване на спірній земельній ділянці, до нього перейшло право власності на 11/25 частин цієї земельної ділянки, а у відповідача це право припинилося - є недоведеними, позивачем не надано належних та допустимих доказів в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що з набуттям позивачем права власності у порядку спадкування на 11/25 частин домоволодіння, яке розташоване на спірній земельній ділянці, до позивача перейшло право власності на 11/25 частин цієї земельної ділянки, а у відповідача це право припинилося і дане право виникло у позивача на підставі положень ст. 120 Земельного кодексу України, які застосовуються незалежно від підстав набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки позивачем на власний розсуд тлумачаться положення вказаної норми права, у даному випадку ця норма права не може бути застосована при вирішенні спору, т.я. земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, вже була розподілена між співвласниками домоволодіння, кожен із них після оформлення відповідної технічної документації із землеустрою та після присвоєння кадастрових номерів, отримав у приватну власність свою земельну ділянку, спори між співвласниками з приводу користування земельними ділянками не виникали, після смерті матері позивач у порядку спадкування отримав у спадщину те спадкове майно, яке за життя належало його матері.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Судді: Дорош А.І. Лобов О.А. Триголов В.М.