Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1585/19
Провадження № 2/382/776/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

27 грудня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: орган реєстрації місця проживання виконком Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області про позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: орган реєстрації місця проживання виконком Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області про позбавлення права користування житловим приміщенням, в котрому зазначив, що відповідно до свідоцтва по право на спадщину за заповітом, виданого 18 січня 2017 року приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж., є одноосібним власником житлового будинку, загальною площею 93,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок ОСОБА_2 успадкував після смерті його матері ОСОБА_3 . У належному йому на праві власності будинку зареєстровані: він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його брат (відповідач по справі) - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 був зареєстрований у вищевказаному будинку за згодою колишнього власника будинку - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з 1982 року та по даний час ОСОБА_2 у даному будинку зареєстрований, але фактично постійно не проживає, оскільки добровільно переїхав на постійне місце проживання до квартири своєї дружини, яка знаходиться у місті Києві (точна адреса позивачу невідома), особистих речей останнього в будинку не має. Жодного разу з 2016 року відповідач не з`являвся, комунальні послуги не сплачував та не сплачує, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в будинку не має. Відповідач не ставиться до житлового приміщення як до свого постійного місця перебування та не утримує його і, взагалі житловим будинком не цікавиться. Відповідач добровільно покинув та не користується спірним житловим будинком понад 37 років без поважних на те причин. Будь-якої домовленості або договору щодо збереження за відповідачем права користування житловим будинком не існує. Своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідач чинить позивачу, як власнику, перешкоди в користуванні власністю. ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим за вказаною адресою, перешкоджає позивачу користуватись своєю власністю, оскільки він не має можливості оформити житлову субсидію та вимушений сплачувати надмірні кошти за комунальні послуги в опалювальний період. Враховуючи викладене, позивач просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , права користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстраційного обліку у органі реєстрації місця проживання.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив покласти судовий збір на нього.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні, свідок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , показали, що біля 2-4 років відповідач не проживає в даному будинку, коштів на сплату комунальних послуг чи на утримання будинку не надає, нецікавиться даним будинком, забравши речі виїхав з даного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Так, в судовому засіданні з копії паспорта (а.с. 5-6), копії свідоцтва про народження (а.с. 7), копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 8), копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9), копії технічного паспорта (а.с. 10-11), довідки Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області № 266 від 24.06.2019 року (а.с. 12), довідки Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області № 161 від 25.04.2016 року (а.с. 13), Акта обстеження (а.с. 14) видно, що ОСОБА_1 є одноосібним власником житлового будинку, загальною площею 93,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Даний будинок ОСОБА_2 успадкував після смерті його матері ОСОБА_3 . ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та проживала разом із сином ОСОБА_1 , 1977 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 зареєстрований у вищевказаному будинку, але з 1982 року і по даний час фактично постійно не проживає, останні три роки жодного разу не приїзжав до даного будинку. Вданому будинку його особистих речей немає, він не сплачує комунальні послуги.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 25.03.1999 року у справі „Ятрідіс проти Греції" (заява № 31107/96) зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, ст. 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику будинку належить право користування та розпорядження своїм будинком, а також поряд з ним мають право користування цим будинком і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника будинку на користування будинком існує лише до тих пір поки право власності на будинок не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на будинок, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цим будинком.

При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК України), то власник на підставі ст. 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, ст. ст. 71, 72, 109, 110, 116 ЖК Української РСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є власником житлового будинку, загальною площею 93,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а дозвіл на проживання зареєстрованого в цьому будинку відповідача позивач не надає, який, в той же час, не є членами його сім`ї, суд вважає, що позов про позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Між тим, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовної вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Отже, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо позбавлення права користування житловим будинком, оскільки в розумінні норм ст. 4 ЦПК України дана вимога є передчасною, так як права позивача в даному випадку не порушені, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 280-283, 279, 141, 354 ЦПК України ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: орган реєстрації місця проживання виконком Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області про позбавлення права користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 02 січня 2020 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.