Справа № 694/523/18
провадження 2/694/16/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
08.02.2019 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючої - судді Гончаренко Т.В.,
при секретарі судового засідання Блискавиці А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО СІТІ», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, третя особа без самостійних вимог: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання договору дійсним, визнання права власності на легковий автомобіль ЗАЗ Vida та зняття з нього арешту, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Звенигородського районного суду з позовом про визнання права власності на легковий автомобіль ЗАЗ Vida та зняття з нього арешту.
В процесі підготовчого провадження представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_35 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просить суд визнати договір лізингу дійсним, визнати право власності на легковий автомобіль ЗАЗ Vida на імя довірительки та зняти з нього арешт.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 26.05.2017 року між нею (Лізиногодержувачем) та ТОВ «Єврокар Україна» (Лізингодавцем) було укладено договір фінансового лізингу №2369 (далі Договір), відповідно якого відповідач зобовязаний був придбати, зареєструвати та передати їй в користування автомобіль ЗАЗ Vida, а вона в свою чергу зобовязана була сплатити передбачені договором лізингові платежі.
Після отримання нею автомобіля як предмету лізингу у користування, ТОВ «Єврокар Україна» листом від 10.10.17р. №1872 повідомило її, що договором купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги) від 01.06.2017 року, предметом якого є договір фінансового лізингу №2369 від 26.05.2017 року, отриманий мною автомобіль та всі права і обовязки за Договором перейшли від ТОВ «Єврокар Україна» до ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ». Внаслідок чого з часу отримання цього листа всі лізингові та інші платежі я повинна була сплачувати на користь ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ». Всі інші умови Договору залишаються без змін.
ОСОБА_1 вважає, що вона виконала всі умови Договору та фактично набула право власності на Предмет Лізингу, що стверджується актом від 16.01.2018 року і наступними повідомленнями відповідачів.
Так, ТОВ «Єврокар Україна» у своєму листі за №76 від 30.01.2018 року підтверджує факт укладання Договору, відступлення права вимоги ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» та відсутність будь-яких фінансових зобовязань перед ТОВ «Єврокар Україна», не заперечує стосовно переходу права власності на предмет лізингу за Договором до ОСОБА_1, в тому числі не заперечує про визнання за нею права власності на предмет лізингу в судовому порядку.
Також вважає, що сторони Договору практично виконали всі істотні умови договору, але ТОВ «Єврокар Україна», як при укладенні договору лізингу, а також в процесі розгляду цивільної справи №694/694/17, провадження №2/694/644/17, умисно ухилився від нотаріального посвідчення договору, а в даний час неможливо нотаріально посвідчити договір в звязку з накладенням на нього арешту, вважає, що договір фінансового лізингу №2369, укладений 26.05.2017 року між ТОВ «Єврокар Україна» (Лізингодавцем) та ОСОБА_1 (Лізиногодержувачем), відповідно якого відповідач зобовязаний був придбати, зареєструвати та передати їй в користування автомобіль ЗАЗ Vida, а вона зобовязана була сплатити передбачені договором лізингові платежі можна визнати дійсним.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.05.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого засідання.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.06.2018 року винесено ухвалу про витребування доказів.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.09.2018 року було залучено до участі в справі співвідповідачів.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.11.2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, направила на офіційну електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.
Представник позивача адвокат ОСОБА_35 в судове засідання не зявився, звернувся з письмовою заявою про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити, надав суду для приєднання до матеріалів справи копію ухвали суду та письмові дебати.
Відповідачі ТОВ «Єврокар Україна», ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 та третя особа Дарницький РВ ДВС належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Причина їх неявки суду невідома.
Відповідачам ТОВ «Єврокар Україна», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_32, направлялися листи з повідомленням про день, час та місце розгляду справи, які повернуті до суду з відміткою «За закінченням строку зберігання».
В період підготовчого провадження частина відповідачів відреагувала на позов ОСОБА_1 наступним чином.
ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» надало заяву про розгляд справи по суті без участі, в задоволенні позову не заперечують.
Представник третьої особи Дарницького РВ ДВС в судове засідання не зявився, надали суду письмове заперечення проти позову, та про розгляд справи по суті без їх участі.
Відповідачі ОСОБА_14, ОСОБА_33, ОСОБА_24, ОСОБА_34, ОСОБА_5, ОСОБА_18 надали суду відзиви на позов, в якому заперечують в задоволенні заявленого позову про визнання права на майно та зняття з нього арешту.
Відповідачі ОСОБА_25, ОСОБА_16 направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову про визнання права на майно та зняття з нього арешту заперечують. Відповідачі ОСОБА_27, ОСОБА_9 направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, вирішення судового спору залишили на розгляд суду.
Відповідачі ТОВ «Єврокар Україна», ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_26, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, взагалі не відреагували на заявлений позов, що вважається мовчазною згодою на задоволення заявленого позову.
В зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлені наступні факти та правові наслідки.
26.05.2017 року між позивачкою ОСОБА_1 (Лізиногодержувачем) та ТОВ «Єврокар Україна» (Лізингодавцем) було укладено договір фінансового лізингу №2369 (далі Договір), відповідно якого відповідач зобовязаний був придбати, зареєструвати та передати їй в користування автомобіль ЗАЗ Vida, а вона в свою чергу зобовязана була сплатити передбачені договором лізингові платежі, що стверджується копією Договору. Наданий суду договір є нікчемним, так як відсутнє його нотаріальне посвідчення.
Звенигородським районним судом розглянутий позов ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним (нікчемним) та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину по цивільній справі №694/694/17, провадження №2/694/644/17. В процесі розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про залишення позову ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним (нікчемним) та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину без розгляду, що стверджується копією ухвали Звенигородського районного суду від 20.10.2017 року.
Відповідно до листа від 10.10.17р. №1872 ТОВ «Єврокар Україна» ОСОБА_1 була повідомлена, що договором купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги) від 01.06.2017 року, предметом якого є договір фінансового лізингу №2369 від 26.05.2017 року, отриманий нею автомобіль та всі права і обовязки за Договором перейшли від ТОВ «Єврокар Україна» до ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ». Внаслідок чого з часу отримання цього листа всі лізингові та інші платежі вона повинна була сплачувати на користь ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ». Всі інші умови Договору залишаються без змін.
Даний факт стверджується також договором купівлі продажу лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги) від 01.06.2017 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО СІТІ».
Також відповідно повідомлення ТОВ «Єврокар Україна» у своєму листі за №76 від 30.01.2018 року останній підтверджує факт укладання Договору, відступлення права вимоги ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» та відсутність будь-яких фінансових зобовязань ОСОБА_1 перед ТОВ «Єврокар Україна», не заперечує стосовно переходу права власності на предмет лізингу за Договором до ОСОБА_1, в тому числі не заперечує про визнання за нею права власності на предмет лізингу в судовому порядку.
Постановами Дарницького РВ ДВС м. Києва від 04.12.2017 року в рамках зведеного виконавчого провадження ЗВП №55307413 для задоволення вимог ряду стягувачів (відповідачів по справі), було накладено арешт на майно та грошові кошти боржника ТОВ «Єврокар Україна».

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, законом України «Про фінансовий лізинг».

Водночас, положеннями ст.203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір фінансового лізингу №2369 від 26.05.2017 року, укладений між позивачкою ОСОБА_1 (Лізиногодержувачем) та відповідачем ТОВ «Єврокар Україна» (Лізингодавцем) в письмовій формі нотаріально не посвідчений, в звязку з чим є недійсним (нікчемним).

Але відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно до листа ВСУ від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» вбачається, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК).

ОСОБА_1 виконала всі взяті нею зобовязання по оплаті лізингових платежів, тобто з її сторони відбулося повне виконання умов Договору, а відповідачі ТОВ «Єврокар Україна» та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» в свою чергу передали її предмет лізингу автомобіль і в даний час він перебуває в її повному користуванні, тобто також виконали умови Договору, що стверджується вищевказаними письмовими доказами та наявністю в ОСОБА_1 технічного паспорту на автомобіль.

При укладенні договору лізингу, а також в процесі розгляду цивільної справи №694/694/17, провадження №2/694/644/17, відповідач ТОВ «Єврокар Україна» умисно ухилився від нотаріального посвідчення договору, а після виконання всіх договірних зобовязань позивачкою договір купівлі-продажу, який мав бути укладений для переходу права власності на предмет лізингу, ні укласти, ні нотаріально посвідчити не представилось можливим в звязку з накладенням на той час арешту на предмет лізингу Дарницьким РВ ДВС, тому суд вважає, що договір може бути визнано дійсним.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання цього майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року, спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України (в редакції 2005р.) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Пункт 2 вказаної постанови визначає, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про фінансовий лізинг», Лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.

Відповідно до ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п.11.3 Договору набуття у власність Предмета Лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених даним Договором, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізингодавець у звязку з переходом права власності щодо Предмета Лізингу.

Так як сторони Договору фактично виконали всі істотні умови договору, Лізингоодержувач сплатив всі платежі, а Лізингодавець передав в користування предмет лізингу та намагався переоформити право власності на автомобіль на імя позивача, і спір між сторонами Договору про перехід права власності на предмет лізингу відсутній, причиною неможливості переходу права власності на предмет лізингу є наявність накладеного арешту на майно лізингодавця, ТОВ «Єврокар Україна» та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» не заперечують у визнанні права власності на предмет лізингу в судовому порядку, суд вважає за можливість визнати право власності на автомобіль ЗАЗ Vida, № кузову/шассі Y6DSF69Y0F0014598, № двигуна F15S за позивачем ОСОБА_1, та зняти з нього арешт.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.321, 328, 334, 392 ЦК України, листом ВСУ від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», постановою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5, ЗУ "Про виконавче провадження", ст.ст. 4, 12, 13, 77-81, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати договір фінансового лізингу №2369, укладений 26.05.2017 року між ТОВ «Єврокар Україна» (Лізингодавцем) та ОСОБА_1 (Лізиногодержувачем), відповідно якого відповідач зобовязаний був придбати, зареєструвати та передати ОСОБА_1В в користування автомобіль ЗАЗ Vida, а ОСОБА_1 зобовязана була сплатити передбачені Договором лізингові платежі - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2) право власності на легковий автомобіль ЗАЗ Vida, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузову/шассі Y6DSF69Y0F0014598, № двигуна F15S, обєм двигуна 1498см.куб., який нею придбаний у ТОВ «Єврокар Україна» та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» на умовах договору фінансового лізингу №2369 від 26.05.2017 року.

Зняти арешт з легкового автомобіля ЗАЗ Vida, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузову/шассі Y6DSF69Y0F0014598, № двигуна F15S, обєм двигуна 1498см.куб., який накладено постановою Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 04.12.2017 року по ВП №55307413.

Повний текст рішення складено 18.02.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Гончаренко