Дата документу 21.01.2019 Справа № 333/7529/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/7529/17
Провадження №22-ц/807/636/19
Головуючий в 1-й інстанції - Круглікова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2018 року ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 03.09.2018) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості (з урахування ухвали про виправлення описки від 24 жовтня 2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості в сумі 118 052,32 грн.Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що 28.02.2008 р. між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 31/3д/08, за умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 87 870 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% річних в строк до 28.02.2028 р. Також, 28.02.2008 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалась солідарно відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_4 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Оскільки ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконує, станом на 01.12.2017 року, виникла заборгованість у сумі 70 549,73 грн. кредитної заборгованості та 34 976,24 заборгованості по процентам. У зв'язку з простроченням суми основного боргу позивачем нараховано 10 780,12 грн. індекс інфляції за період з серпня 2014 р. по жовтень 2017 р. та 1 746,23 грн. 3% річних за період з 01.08.2014 р. по 30.11.2017 р., а всього заборгованість, яку просить стягнути позивач у справі складає - 118 052,32 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2018 рокупозов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» - 70 549 (сімдесят тисяч п'ятсот сорок дев'ять) грн. 73 коп. суми основного боргу по кредиту, 29 932 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять дві) грн.. 42 коп. процентів за користування кредитними коштами, 6 095 (шість тисяч дев'яносто п'ять) грн. 65 коп. індексу інфляції та 1 309 (одну тисячу триста дев'ять) грн. 45 коп. 3% річних. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» по 809 (вісімсот дев'ять) грн. 15 коп. судового збору з кожного. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що розрахунок заборгованості наданий позивачем не відповідає дійсності, а сума заборгованості стягнута за рішенням суду перевищує суму наданого кредиту. Відповідно до умов договору банк при наявності простроченої заборгованості зобов'язаний вимагати дострокового повернення кредиту, між тим банк звернувся до суду з пропуском трирічного строку. Крім того, банк мав право звернутися до нотаріуса з метою отримання виконавчого напису по договору іпотеки, який укладався в забезпечення виконання зобов'язань, однак безпідставно не скористався цим правом.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 31/3д/08 з додатками № 1-3, за умовами якого (п. 1.1. договору) Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 87 870 грн., а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 87 870 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору, кредит надається на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту до 28.02.2028 р.на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 28.02.2008 р. реєстр № 541, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 1.5. договору визначено, що Позичальник зобов'язується щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтентними платежами в сумі 1 124,73 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з березня 2008 р. на відповідні позичкові рахунки Позичальника.

28.02.2008 р. між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», змінено найменування на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (Кредитор), ОСОБА_4 (Боржник) та ОСОБА_5 (Поручитель) укладено договір поруки, за умовами якого (п. 1.1. договору поруки) Поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язання за договором про іпотечний кредит від 28.02.2008 р. № 31/3д/08.

Відповідач ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 28.02.2008 р. № 31/3д/08 належним чином не виконав. У зв'язку з чим, 31.05.2017 р. ПАТ «Ощадбанк» направлено на адресу Поручителя - ОСОБА_5 вимогу про усунення порушень від 31.05.217 р. № 110.20-13/2468-2587, відповідно до якої Кредитор просить Поручителя протягом 5 календарних днів з дати одержання вимоги здійснити виконання порушеного зобов'язання за договором про іпотечний кредит від 28.02.2008 р. № 31/3д/08 в загальній сумі 99 528,27 грн. 02.10.2017 р. позивачем направлено на адресу відповідача ОСОБА_4 вимогу про дострокове повернення кредиту від 27.09.2017 р. № 110.20-13/4728/23167/2017-12/вих, за змістом якої ПАТ «Ощадбанк», на підставі п. 3.4. договору, вимагає від Позичальника достроково у тридцятиденний строк після отримання від Банку листаповернути всю суму кредиту та нараховані проценти за користування кредитом в сумі 102 975,54 грн.

Вказана вище вимога отримана особисто ОСОБА_4 - 16.10.2017 р., про що свідчить належним чином засвідчена копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, що наявна в матеріалах цієї справи (а.с. 19). Таким чином, ПАТ «Ощадбанк» пред'явивши вимогу у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК Українидо ОСОБА_4 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування кредитом змінив строк виконання основного зобов'язання та, як наслідок, використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, подавши позов до суду.

Вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми основного боргу за кредитом в розмірі 70 549,73 грн. заявлені в межах строку позовної давності, а тому задоволені судом повністю в цій частині.

В той же час, розглянувши вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитом, що нараховані за період з 01.07.2014 р. по 30.11.2017 р., судом встановлено, що останній платіж відповідачем 1 по сплаті відсотків за користування кредитом був здійснений - 31.07.2014 р. в сумі 0,97 грн. За таких обставин, оскільки ПАТ «Ощадбанк» направив позов до суду - 13.12.2017 р. (відповідно до штемпеля поштового відділення на конверті), суд дійшов висновку, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2014 р. по 12.12.2014 р. (включно) здійснено поза межами позовної давності. Також, суд дійшов висновку про безпідставне нарахування заявлених до стягнення відсотків, починаючи з 16.11.2017 р. оскільки вимогою про дострокове повернення кредиту від 27.09.2017 р. № 110.20-13/4728/23167/2017-12/вих. ПАТ «Ощадбанк» змінено строк виконання основного зобов'язання. А тому, право кредитодавця нараховувати передбачені спірним договором проценти за кредитом припинилось після спливу встановленого вказаною вище вимогою строку основного зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитом в сумі 29 932,42 грн., що нараховані за період з 13.12.2014 р. по 15.11.2017 р. (включно). У задоволенні іншої частини вимог про стягнення відсотків за користування кредитом судом відмовив. ПАТ «Ощадбанк» заявлено вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 1 746,23 грн., що нараховані за період з 01.07.14 по 30.09.17 та 10 780,12 грн. індекс інфляції за період з липня 2014 р. по жовтень 2017 р. за прострочення оплати процентів за користування кредитом. Однак, оскільки судом відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачів відсотків за користування кредиту у зв'язку із пропущенням строку позовної давності за період з 01.07.2014 р. по 12.12.2014 р., суд дійшов висновку, що підстави для нарахування за вказаний вище період індексу інфляції та 3% річних відсутні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення індексу інфляції в сумі 6 095,65 грн. за період з січня 2015 р. по вересень 2017 р. (включно) та 1 309,45 грн. 3% річних за період з 13.12.2014 р. по 30.09.2017 р. В іншій частині вимоги про стягнення індексу інфляції та 3% річних відхилено.

Банк в частині відмови в позові рішення суду не оскаржив.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Статтею 546 ЦК України унормовано, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1). Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч. 2).

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України унормовано, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги щодо невиконання банком свого обов'язку передбаченого п.4.2.2 Кредитного договору, щодо вимоги дострокового повернення кредиту у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, є помилковим, оскільки відповідно до п.4.2 цього ж договору це є правом, а не обов'язком банку, як і правом банку є звернення до нотаріуса з метою отримання виконавчого напису.

Також апелянт невірно трактує мотивувальну частину рішення суду. Так суд, зазначає і це відповідає розрахунку банку (а.с.5), що станом на 23.06.2014р. заборгованість за тілом кредиту становила 70549,73 грн. Суд не встановлював, що до 20 серпня 2002 року позичальником було сплачено 70000,99 грн. за тілом кредиту.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 21 січня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков