Справа № 712/8014/12
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 08 травня 2012 року (у складі судді Бедьо В.І.) за поданням заступника начальника районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Ужгородського МРУЮ РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 у квітні 2012 р.

Просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на період існування заборгованості.

На обґрунтування подання указав, що на виконанні в Ужгородському МРУЮ РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебуває виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_2 на користь КС «АВС Кредит» 10 508,97 грн. 21.02.2012 р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, надано строк для самостійного виконання до 28.02.2012 р. і зобов'язано боржника з'явитися до державного виконавця. 21.03.2012 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку було скеровано у відповідні установи для виконання, і направлено боржнику, якого водночас було зобов'язано з'явитися до державного виконавця. 24.02.2012 р. державним виконавцем було скеровано запити про наявність майна, розрахункових рахунків і наявності в боржника закордонного паспорту. 09.04.2012 р. на адресу боржника скеровано виклик і зобов'язано з'явитися до державного виконавця. 18.04.2012 р. одночасно боржника було попереджено, що в разі неявки та несплати заборгованості буде внесено подання про заборону виїзду за межі України, однак боржник вкотре не з'явився на виклик державного виконавця. Станом на 20.04.2012 р. боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, у зв'язку з чим до суду і було скеровано це подання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08 травня 2012 р. подання задоволено:встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на період існування заборгованості за рішенням суду по справі №2-2805/09.

ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу, а в задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон відмовити. Доводить про неправильне застосування норм процесуального та матеріального права. Указує, що невиконання боржником зобов'язань протягом строку наданого для самостійного виконання рішення суду не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт умисного ухиляння боржника від виконання ним покладених на нього рішенням суду обов'язків.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Учасники справи були належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явилися.

15 січня 2019 р. до Закарпатського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності. Просить задовольнити апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а увалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із обґрунтованості вказаного подання.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинам справи, нормам процесуального та матеріального права.

Установлено, що на виконанні в Ужгородському МРУЮ РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебуває виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_2 на користь КС «АВС Кредит» 10 508,97 грн. (а.с.3). 21.02.2012 р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, надано строк для самостійного виконання до 28.02.2012 р. і зобов'язано боржника з'явитися до державного виконавця (а.с.5). Указану постанову було надіслано боржнику того ж дня (а.с.4). 21.03.2012 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку було скеровано у відповідні установи для виконання, а також боржнику, та зобов'язано останнього з'явитися до державного виконавця (а.с.6,7). 24.02.2012 р. державним виконавцем було скеровано запити про наявність майна, розрахункових рахунків і наявності закордонного паспорту. 09.04.2012 р. на адресу боржника скеровано виклик і зобов'язано з'явитися до державного виконавця. 18.04.2012 р.боржника було попереджено, що в разі неявки та несплати заборгованості на неї буде внесено подання про заборону виїзду за межі України, однак боржник вкотре не з'явився на виклик державного виконавця (а.с.8). Станом на 20.04.2012 р. боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодження сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, до виконання зобов'язань.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» належить розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Згідно з вимогами п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням зобов'язань у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення цих правовідносин), боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до недоведеності факту умисного ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Із цього приводу колегія суддів зауважує, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Будь-яких доказів щодо поважних причин невиконання рішення суду апелянтом не надано. Натомість дії боржника свідчать про умисну бездіяльність, яка спрямована на невиконання рішення суду.

Боржник знає про свій обов'язок виконувати рішення суду про стягнення із нього на користь КС «АВС Кредит» боргу в розмірі 10 375,22 грн.

Належить відмітити, що судове рішення по якому видано виконавчий лист, набрало законної сили ще в травні 2010 р., однак із незрозумілих і недоведених причин протягом 8-ми років (станом на час апеляційного перегляду) цей обов'язок боржником не виконується і остання нехтує приписами закону щодо обов'язковості виконання судових рішень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Апелянт у апеляційній скарзі посилається на те, що згідно з постанови про закінчення виконавчого провадження №46394586 від 05.09.2018 р. примусове виконання виконавчого листа у справі №2-2805/09 від 14.05.2010 р. закінчено у зв'язку з його повним фактичним виконанням. До апеляційної скарги скаржником надається належним чином завірена копія указаної постанови (а.с.19).

Із цього приводу колегія суддів зауважує, що постанова про закінчення виконавчого провадження, яка подана апелянтом до апеляційної скарги, винесена в рамках виконавчого провадження №50228425 на виконання виконавчого листа №308/1556/15-ц, виданого 25.05.2015 р. про стягнення із ОСОБА_2 на користь ЗОКС «Бескид» суму боргу в розмірі 1 664,45 грн. (а.с.19).

Між тим, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України внесено в рамках виконавчого провадження №31278663 на виконання виконавчого листа №2-2805/09, виданого 14.05.2010 р. про стягнення із ОСОБА_2 на користь КС «АВС Кредит» суми боргу в розмірі 10 508,97 грн.

Тобто, постанова про закінчення виконавчого провадження, на яку посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі як на підставу відсутності у неї зобов'язань щодо погашення боргу, не є належним і допустимим доказом у контексті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника зможе забезпечити виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є чинним, але дотепер залишається невиконаним у зв'язку зі свідомим ухиленням боржника від виконання судового зобов'язання.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті та справедливе судове рішення, з приводу чого Велика Палата Верховного Суду вважає можливим керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення, оскільки повністю спростовуються установленими як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, обставинами справи.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 08 травня 2012 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Судді: