справа №619/5078/18
провадження №2/619/390/19
РІШЕННЯ

іменем України

18 лютого 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

справа №619/5078/18

Імена (найменування) учасників справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув позов про стягнення аліментів.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

20 грудня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив стягнути аліменти на його утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.12.2018 року та стягнути аліменти за минулий час (один рік). В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що 13.09.1997 між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2015 року шлюб розірвано. На теперішній час позивач не працює, є інвалідом 2 групи, внаслідок загального захворювання і така інвалідність встановлена з 20.05.2013, тобто під час перебування у шлюбі з відповідачем, пенсію за віком отримує в сумі 1497,00 грн на місяць, тому матеріальне становище є вкрай нужденним і він потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_4 матеріальної допомоги не надає. Відповідач є приватним підприємцем, має постійний дохід, постійно проводить своє дозвілля за кордоном, в елітних закладах, не має на утриманні інших осіб, тому має можливість надавати матеріальну допомогу. ОСОБА_3 проводились заходи досудового врегулювання спору, але відповідач відмовляється надавати допомогу.

ОСОБА_4 заперечувала проти обставин, на які посилається позивач в своїй позовній заяві, оскільки вони не відповідають дійсності. За положенням частин 2-4 статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентуються статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу-якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу, непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. З наданих відповідачем доказів вбачається, що відсутні обовязкові складові для стягнення з ОСОБА_4 аліментів для утримання колишнього чоловіка, а саме потреба ОСОБА_3 в матеріальній допомозі в звязку з його належним матеріальним забезпеченням, встановлених наявністю в нього великої кількості дорогого майна набутого в шлюбі, але ним користується і розпоряджується виключно позивач. Тобто саме позивач є особою матеріально забезпеченою більше відповідача. В звязку з вищевикладеним, просила застосувати строк позовної давності до даного позову та відмовити в позовній заяві про стягнення аліментів на утримання колишнього чоловіка.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

09 січня 2019 після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 10 год 00 хв 06 лютого 2019 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в строк до 31 січня 2019 року. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив у строк до 04 лютого 2019 року. Запропоновано відповідачу подати до суду в строк до 05 лютого 2019 року заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

24 січня 2019 року ОСОБА_4 подала відзив на позов, в якому зазначила наступне. З 13.09.1997 року до 06.11.2015 року відповідач перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі. Надані позивачем докази вказують, що ОСОБА_3 встановлено II групу інвалідності, пенсію він отримує в сумі 1497,00 грн на місяць, його доходи забезпечують йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Як інвалід 2-ої групи ОСОБА_3 постійно отримує безкоштовні ліки згідно Постанови Кабінету Міністрів №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування...», в якому визначено перелік пільговиків і захворювання, яким мають надати безкоштовні ліки. Згідно довідки ОСОБА_3 протипоказана тяжка фізична праця, але його група інвалідності по загальному захворюванню є робочою. ОСОБА_3 веде активний спосіб життя, кожний день їздить на автомобілі, ніхто йому не забороняє офіційно підробляти, що він і робить. Крім того, ОСОБА_3 є приватним підприємцем з 22.09.2006 року, свідоцтво серія В02 №144668. Веде підприємницьку діяльність і одержує достатньо грошових коштів. Також ОСОБА_3 є власником Ѕ частки домоволодіння в м. Дергачі провулок Громова №9. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно №220, запис про право власності №23781984. Також є власником Ѕ частки домоволодіння в м. Дергачі провулок Лозівський №13, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно №220, запис про право власності №23781896. Йому належать автомобілі «Mercedes-Benz» з причепом р/н АХ0420AO, «KAMA3-43101» р/н АХ0435BE та «KAMA3-43101» р/н НОМЕР_1, «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» р/н НОМЕР_2 та інші. Також йому належать прогулянкові судна «ТП-465» з двигуном «Yamaha» №1000531 потужністю 50 к.с., бортовий номер «ДАП-1679-К» та ТП-450» з двигуном «Yamaha» №S1028437 потужністю 25 к.с., бортовий номер «ЧРК-0347-К». За 2017-2018 роки ОСОБА_3 неодноразово, кожні 3-4 місяці, перетинав кордон України з Росією на автомобілі НОМЕР_3, який йому належить, в напрямку Абхазії для відпочинку на 9-10 днів кожного виїзду. Кожна поїздка складає 5 тисяч кілометрів туди та назад додому. Тільки одного пального треба приблизно на 15 тисяч гривень. За роки подружнього життя були придбані водний скутер та снігоход, вони не були зареєстровані і тому він їх продав та отримав за них по 3 тисячі доларів за кожний. 21.08.2015 позивач вигнав відповідача і її сина ОСОБА_5, на той час неповнолітнього, з її дому за місцем проживання та реєстрації, поміняв замки.

29 січня 2019 року ОСОБА_3 подав відповідь на відзив, в якому вказав наступне. Вказані у відзиві обставини не відповідають дійсності. Згідно акту державного виконавця від 31.10.2018 відповідачу надано доступ до приміщення, де він мешкає та її вселено в будинок, в якому він мешкає. Таким чином ОСОБА_4 розпоряджається власним майном, яке знаходиться в даному будинку та факти, які виклала відповідач, не знайшли свого підтвердження. На підставі зазначеного вище акту, державним виконавцем 01.11.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено правову позицію ВС України по конкретній справі, але не зрозуміло, яке відношення має справа, яку розглядає зазначений суд з цією справою, адже всі справи різні, як і обставини, саме по собі цитування окремого фрагменту рішення ВС України без аналізу обставин справи, що розглядає суд першої інстанції у взаємозв'язку з обставинами справи та без тлумачення цих обставин в контексті рішення, не є застосуванням практики ВС України та є неприпустимим. Таким чином, викладені у відзиві на позовну заяву факти не відповідають дійсності, копії доданих до відзиву документів не завірені належним чином, не встановлено джерело їх походження.

05 лютого 2019 року ОСОБА_4 подала заперечення на відповідь та вказала наступне. На час звернення до суду позивача надані ним докази вказують, що доходи ОСОБА_3 забезпечували йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, крім того, на час розгляду справи позивач не є платником аліментів, утримання з його пенсії не проводились, отже, його доходи були вищими від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Будучи в офіційному шлюбі відповідач допомагала своєму чоловікові в підприємницькій діяльності, який не має для цього достатньо знань, витягувала його з різних неприємних ситуацій та вела всі записи в книзі доходів чоловіка та здавала звіти по підприємницькій діяльності в різні установи. Тому достовірно знає, як він заробляв та витрачав гроші, і що в нього було відкрито декілька видів підприємницької діяльності. Для підтвердження слів про майно, яке забрав ОСОБА_3 у ОСОБА_4, вона додає такі докази: копію рішення Дергачівського районного суду за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлових будинків з надвірними будівлями в порядку спільної власності подружжя від 14.08.2017 та копію постанови Харківського апеляційного суду від 06.11.2017, на підставі якого ОСОБА_3 зареєстрував своє право на Ѕ частку домоволодіння в м. Дергачі пров. Громова №9, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №220, за записом про право власності №23781984, та Ѕ частку домоволодіння в м Дергачі пров. Лозівський №13 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №220, за записом про право власності №23781896; копію заочного рішення суду за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя від 15.03.2018 та копію постанови Харківського апеляційного суду від 28.11.2018, але яке до цих пір не виконано, всі транспортні засоби та майно знаходяться в позивача, так як позивач ОСОБА_3 призупинив його виконання, подавши касаційну скаргу. ОСОБА_4 неодноразово зверталася до чоловіка з проханням поговорити, прийти до згоди, віддати її особисті речі, але у відповідь чула тільки нецензурну лайку або він взагалі не брав слухавку. Тому його твердження, що він звертався за допомогою не відповідають дійсності. ОСОБА_4 дуже кохала свого чоловіка, ризикуючи своїм життям і здоров'ям народила йому сина в 38 років. Була поряд з ним протягом майже 20 років і в горі і в радості. Врятувала йому життя, коли в нього був інфаркт та інші операції, за що він віддячив, привівши в дім молоду дівчину та вигнавши її і неповнолітнього сина на вулицю без речей та грошей.

06 лютого 2019 року за клопотанням сторін розгляд справи було відкладено.

12 лютого 2019 року ОСОБА_4 подала заяву стосовно поданих матеріалів. Згідно доданими ОСОБА_3 довідками, він постійно працює в різних підприємствах і зараз працює в КП «ІНВЕНРОС» і отримує не тільки пенсію, а і зарплатню, яка значно перевищує не тільки розмір його пенсії, а й розмір мінімальної та середньої зарплатні працюючих громадян по всій Україні. Відповідь ГУ ДФС в Харківській області від 28.01.2019 та витяг з Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_3 від 29.01.2019 підтверджують, що ОСОБА_3 працював і працює в TOB «АСТІКА», ТОВ «УКРЕКОІНВЕСТ», КП «ІНВЕНРОС» і має в місяць зарплатню, яка перевищує його пенсію в 5-7 разів, яку він також отримує кожний місяць. Розмір зарплатні наданий в довідці вказує на суми, які позивач ОСОБА_3 отримує від 4000,00 грн на місяць до 10250,00 грн на місяць, що підтверджує його високий та належний рівень життя. Відповідь з КНП «Центр медико-санітарної допомоги Дергачівської ОСОБА_6» від 05.02.2019 не може бути доказом підтверджуючим витрати позивача в звязку з лікуванням заявлених в нього захворювань, оскільки ця довідка лише підтверджує щодо отримання ним безкоштовних ліків. Виписка з історії хвороби №6597 від 22.01.2018, в якій вказані рекомендації, щодо подальшого продовження прийому ліків мають рекомендований характер і право дотримуватись їм може бути тільки з боку пацієнта ОСОБА_3 В рекомендаціях ліків, які вказав лікар для споживання, названі діючі основні речовини. Всі названі ліки з таким складом діючої речовини по кожній назві медпрепарату є та виробляються в Україні та в інших країнах-виробниках і мають більш ніж по 50-70 аналогів по кожному препарату. У постанові KM України від 17 серпня 1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» вказаний перелік категорій захворювань та груп населення. За своїм діагнозом позивач користується і має безкоштовні пільгові ліки, направленні саме на лікування серцево-судинних захворювань та цукрового діабету. Реєстр лікувальних засобів по даній постанові KMУ налічує велику кількість медичних препаратів, в числі яких є аналогічні ліки зі значно нижчою ціною. За таких обставин позовна заява ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання колишнього чоловіка не підлягає задоволенню.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не зявилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що з вимогами позовної заяви не згодна, справу просила розглядати у її відсутність.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, його представник адвокат ОСОБА_7 подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та справу розглядати у її відсутність.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, 13 вересня 1997 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, про що зроблено відповідний актовий запис №99, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: ОСОБА_3.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною комісією ОСОБА_3 10 ААВ №648070, ОСОБА_3 з 20.05.2013 встановлена ІІ група інвалідності. Дата чергового переогляду 20.05.2015.

Згідно пенсійного посвідчення № серія ААІ №131630 від 26.06.2015, ОСОБА_3 отримує пенсію за віком.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною комісією ОСОБА_3 12 ААА №106164, ОСОБА_3 з 04.06.2015 безстроково встановлена ІІ група інвалідності.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Мотиви суду.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Частинами 1-4 статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Також частинами 1 та 2 статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Верховний Суд України у постанові від 16.08.2017 (справа №6-1111цс17) у правовому висновку вказав наступне.

За положеннями частин другоїчетвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 13 вересня 1997 року до 06 листопада 2015 року, інвалідність отримав 20 травня 2013 року.

Таким чином, ОСОБА_3 став непрацездатним до розірвання шлюбу та є непрацездатним на час розгляду справи.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року №2246-VIII, у 2018 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складав: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Як вбачається з довідки №2008 від 18.12.2018, виданої Дергачівським обєднаним управлінням ПФ України в Харківській області, ОСОБА_3 з січня 2018 року по листопад 2018 року щомісячно отримував пенсію по інвалідності у розмірі 1452,00 грн, а у грудні 2018 року у розмірі 1497,00 грн.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів №11112 від 29.01.2019, ОСОБА_3 було нараховано та виплачено доходи в період з 01.01.2016 по 30.09.2018, а саме: за 2016 рік з ТОВ «АСТІКА» 15150,40 грн; за 2017 рік з ТОВ «АСТІКА» 35310,00 грн, з КП «ІНВЕНРОС» 6301,78 грн, з ТОВ «УКРЕКОІНВЕСТ» 5129,00 грн; за 2018 рік з КП «ІНВЕНРОС» 18050,74 грн.

Крім того, як вбачається з заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 березня 2018 року (справа №619/3759/17), яке набрало законної сили, ОСОБА_3 є власником майна значної вартості.

З наведеного вище вбачається, що рівень матеріального забезпечення ОСОБА_3 не є нижчим від прожиткового мінімуму та він не потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, ОСОБА_3 не довів своє право на утримання (аліменти), оскільки відсутні вищевказані юридичні складові аліментних зобовязань на утримання одного з подружжя.

У звязку з викладеним, відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення аліментів на його утримання з ОСОБА_4

Відповідно до абз.1 ч.6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно п.15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354, пунктами 8, 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4.

Відповідач: ОСОБА_4, останнє відоме місце реєстрації: Харківська область Дергачівський район м. Дергачі пров. Громова №9, РНОКПП НОМЕР_5.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Суддя Є. А. Болибок