Провадження №22-ц/812/139/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 486/836/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ»

про захист прав споживача

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2

на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, постановлену суддею Франчук О.Д. 21 листопада 2018 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена

у с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС»(далі - ТОВ «ІНФОКС») в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про визнання неправомірною вимоги щодо нарахування йому боргу за понадлімітне водовідведення у сумі 33 142 грн.53 коп.

В обґрунтування позову зазначав, що 13 травня 2013 року він, як фізична особа, уклав договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення з ТОВ «ІНФОКС» в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ".

На підставі вказаного договору, відповідачем нарахована йому заборгованість за понадлімітне надання послуг з водовідведення за період з травня 2015 року по травень 2018 року .

Не погоджуючись з зазначеною заборгованістю, позивач , уточнивши свої вимоги, просив визнати зміну умов договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 6647/3 від 3 травня 2013 року, укладеного між ним та ТОВ «ІНФОКС» в частині встановлення ліміту водовідведення середньодобового скиду стоків на рівні 4,5 м. куб. з 28 квітня 2015 року.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року за заявою представника відповідача провадження у справі закрито на підставі п.1ч.1ст.255 ЦПК України, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції щодо розгляду зазначеної справи у порядку господарського судочинства, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ІНФОКС», посилаючись на правомірність висновків суду першої інстанції щодо розгляду зазначеного спору в порядку господарського судочинства, просив залишити без змін зазначену ухвалу суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи , що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Пункт перший частини першої статті 20 ГПК України передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, зокрема справи у спорах, що виникають при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що 13 травня 2013 року він, як фізична особа, уклав договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення з ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» за адресою: АДРЕСА_1, в якому розташований магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» .

На підставі вказаного договору, відповідачем нарахована позивачу заборгованість за понадлімітне надання послуг з водовідведення за період з травня 2015 року по травень 2018 року .

Не погоджуючись з зазначеною заборгованістю, позивач просив визнати зміну умов договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 6647/3 від 3 травня 2013 року, укладеного між ним та ТОВ «ІНФОКС» в частині встановлення ліміту водовідведення середньодобового скиду стоків на рівні 4,5 м. куб. з 28 квітня 2015 року.

Отже, відносини між учасниками спору врегульовані, зокрема договором про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є фізичною особою - підприємцем. Державну реєстрацію позивача, як фізичної особи-підприємця, проведено 8 грудня 1998. Позивач здійснює господарську діяльність у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, а саме здає в оренду нежитлове приміщення, де розміщено магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що підтверджується копією додатку № 1 до договору (дислокація об'єкта). В це приміщення ТОВ «ІНФОКС» надає послуг згідно з договором. Тарифи на водопостачання у договорі були розраховані відповідачем для суб'єкта господарювання. Позивач вносив оплату на виконання умов договору за вказаними тарифами.

Хоча у договорі про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення і не зазначено, що його стороною є позивач як суб'єкт підприємницької діяльності, але приміщення, до якого здійснюється водопостачання та водовідведення використовується відповідачем як магазин для здійснення підприємницької діяльності. Тарифи на водопостачання та водовідведення у цьому договорі розраховані саме, як для суб'єкта господарювання.

За таких обставин, колегія суддів вважає , що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спору юрисдикції господарського суду та вірно закрив провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

До такого правового висновку дійшла й Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 335/11807/16-ц.

З огляду на те, що спір пов'язаний з господарською діяльністю позивача, доводи позивача про те, що справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства , є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381,382 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення , а ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.