Дата документу 22.01.2019 Справа № 322/395/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/395/18 Головуючий у 1-й інстанції: Шиш А.Б.
провадження № 22-ц/807/264/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши цивільну справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року, у справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2009 року з нього, на користь ОСОБА_4, стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів доходу на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На виконання вказаного рішення 26 жовтня 2009 року судом було видано виконавчий лист. Так як на час винесення рішення та видачі виконавчого листа між ним та ОСОБА_4 існували дружні, нормальні стосунки, ними було досягнуто домовленості про добровільне виконання ним рішення по сплаті аліментів в твердому грошовому виразі 300 - 400 гривень щомісячно, а потім по 600 гривень щомісяця. Претензій до нього з боку ОСОБА_4 не було. Підтвердженням являється постанова про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2010 року, постановлена за заявою стягувача державним виконавцем Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції. Однак в грудні 2014 року ОСОБА_4 знову звернулася до Хортицького ВДВС з виконавчим документом, про що його не повідомила. Він весь час сплачував аліменти у визначеному ними розмірі, спочатку шляхом поштового переказу, потім на банківський рахунок стягувача, а потім на відкритий ОСОБА_4 рахунок на ім'я їхньої доньки ОСОБА_5. Декілька разів він передавав кошти своїй матері - ОСОБА_6, яка через свою банківську картку перерахувала аліменти. Він надавав державному виконавцю копії квитанцій і державний виконавець Хортицького ВДВС завіряв його, що все в порядку і зазначені квитанції є належним підтвердженням сплати аліментів. В червні 2015 року виконавчий документ було передано до Комунарського ВДВС за місцем його працевлаштування. Однак постанову про закінчення виконавчого провадження він не отримав, про передачу виконавчого документу до іншого ВДВС йому нічого відомо не було. Про те, що існує заборгованість по аліментам, державний виконавець йому жодного разу не повідомляв. Крім того, з боку стягувача до нього не висловлювалися ніякі претензії. Від працівників бухгалтерії, з його місця роботи, йому було відомо, що ніяких постанов чи запитів від ДВС не надходило. В квітні 2018 року його викликали до державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя. Там йому було видано два розрахунки заборгованості - від 31 січня 2018 року, та від 04 квітня 2018 року. Як виявилось за останнім розрахунком він має заборгованість по аліментам, станом на 31 березня 2018 року, в розмірі 92951 гривню 01 копійку. За вказаними розрахунками виявилося, що він взагалі не сплачував аліменти. Коли він повідомив державного виконавця та показав банківські платіжки, йому відповіли, що з цих квитанцій не вбачається кому та за що переказувалися гроші. Таким чином, частково заборгованість по сплаті аліментів утворилась з незалежних від нього обставин, а через недобросовісне виконання державним виконавцем своїх обов'язків. Державний виконавець не долучив зазначені квитанції до виконавчого провадження, також жодного разу не викликав його та не повідомляв про існування заборгованості майже 3 роки. На теперішній час виконавчий лист знову передано для виконання до Хортицького ВДВС, згідно постанови від 05 квітня 2018 року. Стягувач жодного разу не повідомила державного виконавця про те, що вона отримує на свій рахунок та на рахунок доньки зазначені в квитанціях кошти в якості аліментів. Крім коштів, які він переказував в якості аліментів на банківські рахунки відповідача та їх доньки, він неодноразово давав доньці кошти додатково, про що свідчать її розписки. Декілька років відповідачка та їх донька мають складні стосунки, відповідач витрачала кошти, отримані нею в якості аліментів, не на дитину, а на свої власні потреби. На даний час він не працює, не має постійного доходу, також має ще одну неповнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач вважає, що вищевказані факти є тими обставинами, що мають істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

В позові позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, які стягуються з нього на користь ОСОБА_4, на утримання доньки - ОСОБА_5, в розмірі 92951,01 грн.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити в повному обсязі.

На апеляційний розгляд позивач не з'явився, повідомлений у встановленому порядку про час та місце розгляду справи, про що надійшло відповідне поштове повідомлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 вересня 2009 року до повноліття ОСОБА_5

26 жовтня 2009 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області 04 квітня 2018 року, станом на 31 березня 2018 року у ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів становить 92951 гривню 01 копійку.

При вирішенні питання про звільнення від сплати заборгованості, позивач посилався на

положення ч. 2 ст. 197 СК України.

За ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, вказані позивачем, не відносяться до кола таких, які визначені у розумінні частини другої статті 197 СК України і не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за указаний у позові період.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт спільного проживання позивача та неповнолітньої дитини, відсутні жодні докази, які свідчили б про те, що позивач звертався до суду з позовом про звільнення його від сплати аліментів з підстав того, що дитина проживає з ним або знаходиться на його утриманні.

Пред'явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред'явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов'язку сплачувати заборгованості з аліментів. Крім того, позивач знав про свій обов'язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду розмірі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно сплачував аліменти, надавав донці допомогу особисто тощо, не можуть бути підставою для звільнення від заборгованості, проте можуть бути враховані при визначенні правильного розміру заборгованості.

Позивач у позові не оспорював розмір заборгованості, за матеріалами справи не звертався до державного виконавця з метою уточнення розміру заборгованості, проте відповідач не заперечує, що іноді позивач надавав допомогу та не заперечувала проти зменшення заборгованості з тих підстав, що позивач сплачував певні кошти у добровільному порядку, але їх було недостатньо.

Тож оскаржуване судове рішення не перешкоджає позивачеві звернутися з відповідними вимогами про визначення розміру заборгованості або оспоюрвати правильність розрахунку здійсненого державним виконавцем.

Тим більше що в апеляційній скарзі позивач сам посилається на те, що не має фактичної заборгованості перед відповідачкою.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції судова колегія враховує, що істотною обставиною для застосування частини другої статті 197 СК України не може бути та обставина, що позивач має на утриманні іншу неповнолітню дитину, не має постійного джерела доходу тощо. Зазначені обставини можуть бути враховані у разі заявлення вимог про зменшення розміру аліментів та не є виключними, які зумовлювали б застосування ст. 197 Ск України.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив закон, розглянувши справу у спрощеному провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності, а тому за цими ознаками підлягає визнанню малозначною, як справа незначної складності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков