Провадження № 4-с/161/17/19
У Х В А Л А

11 лютого 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

26.12.2018 представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд із скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення повідомлення від 03.12.2018 про повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання за виконавчим листом №2-2361/10.

Скаргу мотивував тим, що 20.11.2018 на адресу Відділу примусового виконання рішень стягувачем ПАТ «Дельта Банк» направлено на примусове виконання виконавчий лист № 2-2361/2010 виданий 17.03.2011 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, на виконання рішення суду від 04.11.2010 щодо солідарного стягнення з ПП «Макаронна компанія», ОСОБА_3 в користь ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») заборгованість за кредитним договором в розмірі 33 284 157,65 грн. 03.12.2018 старшим державним виконавцем винесено повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття його до виконання, оскільки в останньому не зазначено «прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала».

З даною постановою не згідний, оскільки виконавчий документ підписаний суддею та секретарем, який оформляв виконавчий лист. На виконавчому документі міститься гербова печатка суду. Тобто, на момент його видачі він відповідав усім вимогам законодавства. Інших підстав для повернення виконавчого документа не зазначено.

А тому, просив визнати дії старшого державного виконавця неправомірними; визнати неправомірним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання.

Представник стягувача ПАТ «Дельта Банк» подав заяву про розгляд скарги у його відсутності. Просив повідомлення скасувати, як таке, що винесене без достатніх правових підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, їхня неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши письмові матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скарга підставна та підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 17.03.2011 на виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду у справі за позовом ПАТ «Кретипромбанк» до ПП «Макаронна компанія», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 33 284 157,65 грн., позивачу видано виконавчі листи.

В подальшому відбулася заміна стягувача у виконавчому провадженні на ПАТ «Дельта банк».

20.11.2018 новим стягувачем ПАТ «Дельта банк» на адресу Відділу примусового виконання рішень було направлено виконавчий лист № 2-2361/2010 щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3

03.12.2018 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Дане повідомлення винесене на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження», яким встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Старший державний виконавець вказав, що предявлений виконавчий документ не відповідає встановленим вимогам, а саме в ньому не зазначено «прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала».

З досліджених матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист видано судом 17.03.2011 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 в редакції, яка діяла на час оформлення виконавчого документа.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 було встановлено вимоги до виконавчого документа, а саме: в ньому повинно було зазначатись:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Окрім того, частиною третьою ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначалося, що виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

З дослідженої копії виконавчого листа (а.с. 5), виданого 17.03.2011 Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 2-2361/10 вбачається, що останній відповідає вимогам до виконавчих документів встановлених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999.

Будь-яких помилок у виконавчому листі чи його невідповідності вимогам закону не встановлено. У виконавчому листі зазначено посадових осіб (суддя та секретар) уповноважених на виготовлення даного документа, останній скріплений їхніми підписами, а також містить відбиток гербової печатки Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Зазначена у виконавчому листі № 2-2361/10 інформація про посадових осіб, якій його видали викладена повно та вичерпно, дозволяє ідентифікувати як посаду так і анкетні дані особи, яка його видала. Окрім того, у виконавчому листі містяться рукописні підписи останніх.

Крім того, даний виконавчий лист неодноразово був прийнятий і перебував на виконанні, проводились виконавчі дії.

Твердження державного виконавця про невідповідність виконавчого документа вимогам передбаченим Законом суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, зміни в законодавстві, що стосуються вимог до оформлення виконавчих документів можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016, тобто з 05.10.2016.

Проаналізувавши у сукупності наведені вище положення Закону суд дійшов висновку, що не зазначення на титульній сторінці виконавчого документа посадових осіб, які його видали не є достатньою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки така інформація міститься на звороті виконавчого листа, є повною та вичерпною, не позбавляє державного виконавця можливості ідентифікувати посадових осіб, які його видали. Помилок у виконавчому листі чи його невідповідності вимогам закону не встановлено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги, у звязку з чим її слід задовольнити, а оскаржуване повідомлення скасувати.

Керуючись ст.ст. 260, 450, 451 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення повідомлення від 03.12.2018 про повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання за виконавчим листом №2-2361/10.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 03.12.2018 про повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання за виконавчим листом №2-2361/10.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвала складена 14.02.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій