КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/149/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 367/1270/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, постановлене у складі суддіПархоменко О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів,

встановив:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з позивачем. Їх сім'я проживала разом за адресою АДРЕСА_1 в двокімнатній квартирі, жилою площею 44 кв. м., що належить їй на праві приватної власності.

Позивач вказує, що після народження дитини сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. За його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дитина, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дитині душевні страждання.

Вказує, що вона як мати їх малолітньої доньки, яка знаходиться на грудному вигодовуванні, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їх дитини разом з матір'ю, в квартирі, що належить їй на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1.

Дитина облікована в медичних установах, оскільки у неї вроджена патологія - двохсторонній активний міхурово-сечовідний рефлекс II ступеня, що являє собою неконтрольоване повернення сечі з сечового міхура в сечовід, а з нього в нирки, що порушує процес виведення сечі з організму і забезпечує сприятливі умови для розвитку патогенних мікроорганізмів в сечовидільній системі, у зв'язку з чим вона постійно повинна проводити медичний огляд, а це потребує додаткових значних витрат.

Вказує, що відповідач останній раз бачився з донькою в жовтні 2017 року і з тих пір життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання та ініціативи спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток і взагалі не спілкується з дитиною.

Враховуючи ту обставину, що відповідач за останні місяці зовсім не надавав коштів на утримання дитини, у неї є підстави вважати, що відповідач і в подальшому у добровільному порядку буде ухилятися від повноцінного матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач зобов'язаний утримувати дитину. Відповідач працевлаштований та має стабільний заробіток, працюючи на двох роботах, оскільки має можливість утримувати транспортний засіб - автомобіль марки Шевролет Лачетті, номерний знак НОМЕР_1, який потрібно щоденно обслуговувати. Відповідач є членом гаражного кооперативу по АДРЕСА_2 з яких здає в оренду.

Між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, тому вважає, що з відповідача повинна бути стягнута сума аліментів на утримання дитини у розмірі 5000 гривень щомісячно. Такий рівень вона одна не може забезпечити, оскільки знаходиться у декретній відпустці, а відповідач здоровий та отримує стабільний дохід.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила: розірвати шлюб між нею, ОСОБА_3, та відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований 17 листопада 2016 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що складено актовий запис № 520; - визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 разом з нею за адресою АДРЕСА_1; - стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з лютого 2018 року і до повноліття дитини.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - розірвано.

Малолітню дитину ОСОБА_4 залишено проживати разом з матір'ю ОСОБА_3.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 1500 гривень щомісячно, починаючи з 21.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 704 грн. 80 коп. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

В інший частині позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру стягнутих аліментів, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити в частині розміру аліментів, встановивши його у сумі 746 грн. щомісячно, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Вказував, що суду не в повному обсязі було надано докази на підтвердження його заперечень, зокрема рішення ВЛК з діагнозом захворювання та результати УЗД, щодо підтвердження вагітності його дружини ОСОБА_5

Зазначав, що згідно з рішенням Васильківського міськрайонного суду від 18.07.2007 року з нього вже стягнуто 1/4 частини, тобто 25% з усіх видів доходу на користь його малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 починаючи з 11.06.2007 року. Відповідно до довідки про доходи №21/06-1 від 21.06.2018 року його щомісячний дохід становить 4362,95 грн., тому відповідно до ст. 128 КЗпП України загальна сума утримань не повинна перевищувати 50%, а саме 2181 грн. 48 коп. Враховуючи рішення Васильківського міськрайонного суду від 18.07.2007 pоку та прожитковий мінімум на дорослу особу 1921 грн., сума відрахувань за даним рішенням не може становити суму, яка перевищує 25% щомісячного доходу, тобто не більше 1090 грн. 74 коп.

Зазначав, що суд при визначені розміру аліментів не врахував суму його щомісячного доходу та неправомірно призначив аліменти в розмірі 1500 грн. Також судом не враховано факт його хвороби, що стало причиною звільнення з лав ЗСУ за станом здоров'я та не прийняв до уваги факт перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, хворобу його матері, а також покази свідка ОСОБА_5 Крім того, посилався на те, що позивач матеріально забезпечена, має офіційну заробітну плату, нерухоме майно, земельну ділянку та отримує постійну допомогу від батьків та родичів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає доводи апеляційної скарги незаконними та необґрунтованими. Посилається на те, що відповідно до ч. 2 п. 6 статті 356 ЦПК України відповідач не обґрунтував поважність причини не подання свідоцтва про хворобу № 158 від 14.02.2012 року до суду першої інстанції, оскільки дане свідоцтво було видано відповідачу у 2012 році, у зв'язку з чим не може бути долучене до матеріалів справи. Вказане свідоцтво не є достатнім доказом тяжкого захворювання відповідача, а також хвороби, при якій неможливо працювати. Зазначала про те, що твердження відповідача про вагітність ОСОБА_5 не може заслуговувати на увагу суду, оскільки вона не є офіційною та законною дружиною відповідача.

Вказувала про те, що судом було перевірено і встановлено факт невиконання рішення Васильківського міськрайонного суду від 18.07.2007 року щодо сплати аліментів на неповнолітнього сина відповідача. Крім того, доводи відповідача про те, що він має на утриманні ОСОБА_7, її дітей, а також свою матір ОСОБА_8 належним чином не було підтверджено та не надано жодного доказу з даного приводу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем лише в частині визначення розміру аліментів, тому рішення суду в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 листопада 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина ОСОБА_4 знаходиться на утриманні позивача, відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти іншим особам не сплачує.

Відповідач ОСОБА_2 працює митним брокером у ТОВ «Вотум Логістик лтд» та має стабільний заробіток.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 5 000 гривень щомісячно є необґрунтованим, оскільки із наданих суду доказів вбачається, що матеріальне становище відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі.

При цьому суд вважав, що доводи позивача про те, що у відповідача наявне у власності рухоме та нерухоме майно, він працевлаштований та має стабільний заробіток, працюючи на двох роботах, оскільки має можливість утримувати транспортний засіб марки Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1, який потрібно щоденно обслуговувати, він є членом гаражного кооперативу по вул. Військове містечко, 11 м. Васильків, там він має 3 гаража, 2 з яких здає в оренду та у зв'язку із цим має можливість сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, не знайшли свого беззаперечного підтвердження в судовому засіданні.

Крім того суд вважав, що інші твердження позивача про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі не підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції враховував те, що на утриманні відповідача знаходяться малолітні діти від цивільного шлюбу з ОСОБА_5, яка тимчасово не працює, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9. та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10., які проживають разом з ним, тому дійшов висновку про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів суд вважав необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з цим суд вважав, що доводи відповідача про те, що він має на утриманні дружину, є необґрунтованими, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів з даного приводу суду надано не було, а тому не вбачав передбачених законом підстав для врахування даних обставин при визначенні розміру аліментів.

Крім того, суд першої інстанції посилався на те, що доводи відповідача про те, що на його матеріальному забезпеченні знаходиться хвора мати ОСОБА_11, яка проживає в м. Ізюм, Харківської області, малолітній син від першого шлюбу ОСОБА_12, 2004 року, якому він сплачує 25% від своїх доходів згідно з рішенням Васильківського міськрайонного суду, не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для часткового задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, зокрема, ст. 182 СК України, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей; інші обставини, що мають істотне значення.

Норми матеріального права до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статей 150, 180, 181 Сімейного кодексу України, належним виконанням батьківських обов'язків, пов'язаних з матеріальним утриманням дитини, є піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; забезпечення умов для здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює митним брокером у ТОВ «Вотум Логістик лтд», загальна сума доходу за період з 01.12.2017 року по 31.05.2018 року (шість місяців) складає 32333 грн. 91 коп.

З урахуванням можливостей позивача та потреб дитини відповідно до віку і стану здоров'я, враховуючи те, що відповідач є працездатною людиною, має стабільний заробіток, беручи до уваги встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, колегія суддів вважає, що визначена судом сума в розмірі 1500 грн. щомісяця є необхідним та достатнім розміром для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що визначений судом розмір аліментів в сумі 1500 грн. є завищеним, оскільки, враховуючи рішення Васильківського міськрайонного суду від 18.07.2007 pоку, суму його щомісячного доходу, який становить 4362 грн. 95 коп. та прожитковий мінімум на дорослу особу, сума відрахувань за оскаржуваним рішенням не може перевищувати 25% щомісячного доходу відповідача, тобто не більше 1090 грн. 74 коп.

Однак зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів як підстава для зміни чи скасування рішення, оскільки такі доводи не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

До апеляційної скарги відповідачем додано копію рішення Васильківського міськрайонного суду від 18.07.2007 pоку про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 аліментів на утримання сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2007 року до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, відповідачем не було подано до суду першої інстанції доказів виконання ним зазначеного рішення. Як вбачається з довідки про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати за період з 01 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року, виданої ТОВ «Вотум Логістик лтд», будь-яких відрахувань із заробітної плати відповідача за виконавчими документами не здійснюється ( а.с. 62). Доказів добровільного виконання вказаного рішення суду відповідачем також не надано.

Між тим, як вбачається з Інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 09.07.2018 року, ОСОБА_13 ( після реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_3 - змінив прізвище на «ОСОБА_16») значиться в реєстрі як боржник за виконавчим провадженням про стягнення аліментів, відкритим на підставі виконавчого листа, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області ( а.с. 80-81)

Частиною 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Положення частини 3 ст. 184 СК України щодо стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму, на яку посилається заявник у апеляційній скарзі, до спірних правовідносин не застосовується, оскільки стосується видачі судового наказу про стягнення аліментів, а не розгляду вимоги про стягнення аліментів у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років станом на час ухвалення оскаржуваного рішення становив 1559 грн., а з 01 листопада 2018 року - 1626 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не враховував наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сам факт проживання відповідача однією сім'єю з ОСОБА_5, яка має малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9. та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, не створює правових підстав для їх утримання відповідачем.

Заперечення відповідача про те, що вказані діти знаходяться на його повному утриманні, не можуть бути враховані при визначенні розміру аліментів на дитину ОСОБА_4, батьком якої є відповідач, оскільки жодних правових підстав для утримання малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9. та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідачем не зазначено та не подано відповідних доказів.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції зазначену обставину було враховано.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано факт його хвороби, що стало причиною звільнення з лав ЗСУ за станом здоров'я, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки скаржник не довів розмір витрат на власне лікування та їх співвідношення з розміром отримуваного доходу. Посилання на хворобу його матері, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів того, що мати відповідача не має власних доходів та повністю перебуває на його утриманні, суду не надано.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач матеріально забезпечена, має офіційну заробітну плату, нерухоме майно, земельну ділянку та отримує постійну допомогу від батьків та родичів, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів до суми 746 грн., оскільки законом встановлено, що батьки несуть рівні аліментні обов'язки щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття ( ст. 180 СК України). Крім того, зазначені доводи жодними доказами не підтверджені.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно є законним і обґрунтованим, норми матеріального права до спірних правовідносин у цій частині застосовано правильно.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, а тому рішення суду скасуванню та зміні у цій частині не підлягає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.