ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року

м.Суми

Справа №585/730/17

Номер провадження 22-ц/816/10/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в інтересах недієздатного ОСОБА_2 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2018 року в складі судді Машини І.М., ухваленого у м. Ромни, повне судове рішення складено - 14 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2017 року ОСОБА_1, як законний представник недієздатного ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору банківського обслуговування, укладений 09 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Свої вимоги мотивує тим, що 14 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до її сина ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивувало тим, що 09 листопада 2011 року між ФОП ОСОБА_2 та банком було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Однак, вказує, що з 10 жовтня 2011 року по 23 листопада 2011 року ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у психіатричний лікарні та не міг самостійно залишити медичний заклад, тому не міг підписати вказаний кредитний договір та 01 листопада 2011 року зареєстрований як фізична-особа підприємець, про що банком було надано виписку з реєстру. Вказує, що спірний договір є недійсний, оскільки вчинений без волевиявлення ОСОБА_2 та підписаний третіми особами.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2018 року в задоволенні позову законного представника - опікуна ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що місцевий суд дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено, що саме ОСОБА_2 звертався до банку за оформленням кредитного договору, оскільки в цей час перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі. Судом не враховано, що висновком експертизи встановлено, що частина рукописних текстів документів виконані іншою особою. Вказує, що зважаючи на тривале та неодноразове лікування ОСОБА_2 відсутні підстави вважати, що останній мав повний обсяг дієздатності, тому судом було незаконно відмовлено у проведенні судової психіатричної експертизи.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не скористалося своїм правом та не надало суду відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року, ухваленого за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 120-126) було встановлено наступне: ОСОБА_2 при підписанні заяви, приєднався та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування від 09 листопада 2011 року та засвідчив свою згоду з банком документообороту, в тому числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних документів, як шляхом власноручного підписання так і шляхом накладання електронного підпису; 09 листопада 2011 року на поточний рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт 9200 грн., про що повідомлено клієнта в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено та врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг; в зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань перед банком у ОСОБА_2 утворилася заборгованість; фізична особа-підприємець ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність 28 липня 2014 року, про що внесено запис: НОМЕР_2; процесуальне рішення з приводу підробки невідомою особою 09 листопада 2011 року заяви про відкриття поточного рахунку зі зразками підписів і відбитка печатки та заяви на підключення користувачів електронних розрахунково-інформаційних продуктів ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_2, за фактом чого 21 лютого 2016 рок відкрито кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000081, не прийняте; на момент укладення кредитного договору - 09 листопада 2011 року ОСОБА_2 був дієздатним, а тому несе відповідальність за невиконання грошового зобов'язання за договором кредиту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Предметом дослідження апеляційним судом також були доводи законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про те, що заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитка печатки підписана не ОСОБА_2, а іншою особою, а також що банком не доведений факт перерахування коштів на банківський рахунок та їх зняття, проте дані обставини всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції на час перегляду судового рішення), не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Апеляційним судом одночасно встановлено, що з виписки з 09 листопада 2011 р. до 01 грудня 2015 р. про рух коштів по банківському рахунку, який було відкрито фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2, вбачається, що 11 листопада 2011 року було знято 9200 грн. кредиту, а 27 лютого 2012 року цю ж суму - 9200 грн. винесено на прострочку кредиту. Отже, твердження законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про те, що банком не надано доказів відкриття ОСОБА_2 карткового рахунку та отримання ним платіжної банківської картки також є необґрунтованими.

Ухвалою від 13 вересня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищезазначене рішення Апеляційного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року залишив без змін (т. 1 а.с. 128-130).

По даній справі судом була призначена почеркознавча експертиза, з висновку якої від 15.03.2018 року № 19/119/6-6/13е вбачається, що підписи від імені ОСОБА_2 у ксерокопії паспорта ОСОБА_2 ймовірно виконані ОСОБА_2, відповідно до наданих зразків; підписи від імені ОСОБА_2 у ксерокопії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_2 ймовірно виконані ОСОБА_2, відповідно до наданих зразків; підпис від імені ОСОБА_2 у реєстрі тарифів на послуги розрахунково-касового обслуговування від 09.11.2011 року (додаток до договору WW5K8C від 09.11.2011 року) ймовірно виконаний ОСОБА_2, відповідно до наданих зразків; підписи від імені ОСОБА_2 у заяві про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відбитку печатки від 09.11.2011 року, ймовірно виконані ОСОБА_2, відповідно до наданих зразків; підписи від імені ОСОБА_2 у описі документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії від 01.11.2011 року, реєстраційній картці від 01.11.2011 року, які підшиті до реєстраційної справи № 2_631_004679_56, ймовірно виконані ОСОБА_2, відповідно до наданих зразків (а.с. 166-179).

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову законного представника - опікуна ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 мотивоване тим, що ОСОБА_2 09 листопада 2011 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, даний договір підписаний ним особисто, під час укладення договору ОСОБА_2 мав повний обсяг цивільної дієздатності та статус фізичної особи-підприємця, що підтверджує наявність вільного волевиявлення ОСОБА_2 на вчинення дій, спрямованих на укладення кредитного договору.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 4 статті 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі.

Частина 2 ст. 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 липня 2018 року у даній справі призначено амбулаторну судову-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 03 вересня 2018 року № 447 вбачається, що станом на 09 листопада 2011 року, на час підписання договору, ОСОБА_2 виявляв ознаки розладу психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, (згідно класифікації хвороб МКХ-9, страждав хронічним алкоголізмом), не виявляв ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності.

За своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Частини 2, 3 ст. 215 ЦК України передбачають, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 проходив тривале та неодноразове лікування, а тому відсутні підстави вважати, що останній на час укладання договору банківського обслуговування мав повний обсяг дієздатності, не заслуговують на увагу, оскільки з висновку судово-психіатричного експерта від 03 вересня 2018 року № 447 вбачається, що ОСОБА_2 на час підписання договору не виявляв ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності та за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідив всі докази, які підтверджували позицію позивача та входили до предмета доказування, надав їм належну оцінку, застосував положення законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову законного представника - опікуна ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2

За таких обставин, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в інтересах недієздатного ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді : О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко