ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/550/19 Справа № 212/6812/17 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання - Чубіної А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року, яке ухвалене суддею Чорним І.Я. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 05 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обгрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, які припинено 19.07.2017 року. Від сумісного життя мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 10000 грн. щомісячно, до повноліття дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 05 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 10000,00 (десять тисяч) грн., на місяць, починаючи з 31.10.2017 року до виповнення дитиною повноліття.

Визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про стягнення з нього на користь позивачки аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи. При цьому, відповідач просить врахувати, що кошти, що надходять на рахунки ФОП вважаються його доходами, однак треба зважати на те, що видатки та витрати на устаткування, заробітну плату, оренду, сплату комунальних платежів не вираховуються з даної суми при поданні звітів та декларацій, однак мають місце в здійснюваній підприємницькій діяльності, а отже й впливають на остаточний реальний дохід ФОП, який лишається у його розпорядженні. Зауважує на тому, що він несе матеріальні витрати на оренду свого житла, оскільки не має власного житла у м. Кривий Ріг, а стягнення з нього 10000 грн. аліментів на утримання доньки ставить його у скрутне матеріальне становище.

При цьому при ухваленні рішення судом першої інстанції взагалі не враховано та не з'ясовано матеріальне становище позивача по справі.

Крім того відповідач посилається на те, що за оскаржуваним рішенням суду вже утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання сумісної дитини у зв'язку з відсутністю у нього присудженої судом кількості грошових коштів, а також утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання позивача.

Відповідач зауважує на тому, що заяву про визнання позову написав під тиском позивача, при цьому не порадившись із своїм представником, та суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України, розглянув справу за його відсутності та відсутності його представника.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження доводів, викладених ним в апеляційній скарзі, а нею доведено той факт, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_4, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру аліментів, стягнутих з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що повністю узгоджується з приписами статей 180, 184 СК України, однак, з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів непогоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3, батьками якої є сторони по справі. (а.с.6)

Згідно довідок відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної у місті ради за №14492 та №14493 від 21.08.2017 року, позивач ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.7, 8)

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Покладаючи на відповідача обов'язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд першої інстанції виходив з факту проживання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю що є обтяжуючим фактором та ставить позивача в скрутне матеріальне становище, та з визнання відповідачем позовних вимог позивача у повному обсязі.

Однак, при цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд не встановив й не врахував обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі.

Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов'язаний з розміром доходу дружини, а залежить від матеріального становища чоловіка.

Згідно із ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим індивідуальним, а не солідарним. Тобто обов'язок утримувати дитину належить не тільки відповідачу, а й позивачу, як матері дитини.

Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач по справі, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не довела належними та допустимими доками того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 10000 грн., оскільки той факт, що відповідач знаходиться у працездатному віці, працює приватним підприємцем і має великий заробіток, виплачує кредит за свій автомобіль, здійснює покупки коштовних (дорогих) речей, має численні рахунки в ПАТ КБ «ПриватБанк» та відпочиває за кордоном, не є достатньою правовою підставою для стягнення з відповідача визначеного судом розміру аліментів.

На думку колегії суддів, надані позивачем копії меморіальних ордерів банків та копії декларацій про звітний період до податкової інспекції не можуть свідчити про те, що кошти, вказані у зазначених документах є саме власними коштами відповідача, оскільки декларації про звітний період не включають в себе видатки та витрати на устаткування ФОП, заробітну плату, оренду, сплату комунальних платежів однак, такі витрати є обов'язковими у здійсненні підприємницькій діяльності, а отже й впливають на остаточний реальний дохід ФОП, який лишається у його розпорядженні, а наявність меморіальних ордерів банківських установ взагалі не можуть свідчити про те, що вказані в них кошти є особистою власністю відповідача, оскільки не містять відомостей щодо спрямованості цих коштів.

При цьому, колегія суддів вважає, що визнання відповідачем позову та його згода на стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 10000 грн., не є належною підставою для стягнення саме такого розміру аліментів, з огляду на наступне.

Згідно ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Визнання позову відповідачем є його одностороннім волевиявленням, яке спрямоване на врегулювання спору з позивачем.

В разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті, суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем.

Крім того, колегією суддів приймаються до уваги пояснення відповідача стосовно обставин, за яких ним було підписано заяву про визнання позову в розмірі 10000 грн., та те, що вказана заява була написана ним під тиском позивача, яка апелювала тим, що може заборонити відповідачу спілкування з дитиною. Вказані обставини підтверджуються тим, що між сторонами існує судовий спір щодо визначення часу та порядку спілкування відповідача з дитиною та тим, що між сторонами склалися неприязнені відносини.

У зв'язку з наведеним вище, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги відповідача, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не взяв до уваги матеріального становища сторін по справі, та не в повній мірі дослідив обставини справи, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач по справі дійсно являється фізичною особою - підприємцем, що займається індивідуальною підприємницькою діяльністю, однак, матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст.12,82 ЦПК України, на підтвердження того, що доходи відповідача, на які посилається позивач по справі, надають йому матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 10000 грн.

Колегія суддів приходить до висновку про зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів до 5000 грн., оскільки надані позивачем копії меморіальних ордерів банків та копії декларацій про звітний період до податкової інспекції не підтверджують остаточний реальний дохід відповідача.

Також, як вбачається із матеріалів справи, відповідач, окрім отримання доходів, має витрати, як то витрати по оренді житла в м.Кривому Розі в розмірі 5000 грн., що підтверджується копіями договору оренди № 3 від 21.04.2017 року та №41 від 05.03.2018 року (а.с.94-97), при цьому, посилання позивача по справі на те, що у власності відповідача є квартира, тому він не потребує використовувати орендоване житло, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана квартира знаходиться у смт.Широке, в той час як відповідач проживає та займається підприємницькою діяльністю у м. Кривий Ріг.

Крім того слід зауважити, що відповідно додовідки Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУ юстиції у Дніпропетровській області (а.с.200) за відповідачем по справі рахується заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини за період з 31 жовтня 2017 року по 29 жовтеня 2018 року в розмірі 100391,58 грн., що свідчить про те, що відповідач не має достатньої матеріальної можливості для сплати аліментів на утримання доньки в розмірі 10000 грн.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, 2016 року народження, зменшивши цей розмір з 10000 (десяти тисяч) грн. до 7000 (семи тисяч) грн., що буде відповідати справедливості, розумності та умові того, що відповідач зможе сплачувати аліменти позивачу саме у цьому розмірі.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року,змінити в частині розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зменшивши цей розмір з 10000 (десяти тисяч) гривень до 7000 (семи тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: