Справа № 715/2557/18
Провадження № 2/715/101/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Григорчака Ю.П.,

секретар судового засідання Ткач О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока цивільну справу за позовом ПАТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 та третьої особи на стороні відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним рішення Глибоцької селищної ради, недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення приватним підприємством «Ріга» інвентаризації земель, які знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» в адміністративних межах Глибоцької селищної ради було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0200 га. смуги відведення залізниці на 299 км + 941 м до 299 км + 955 м перебуває у власності ОСОБА_1 та накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку рішенням Глибоцької селищної ради від продано у власність ОСОБА_1 для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Щодо земельної ділянки, яка накладається (перетинається) із смугою відведення залізниці площею 0,0200 га. укладено договір купівлі продажу земельної ділянки від 11.10.2008 року. Згадане вище рішення Глибоцької селищної ради є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху. Просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Глибоцької селищної ради про продаж земельної ділянки ОСОБА_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0200; визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки від 11.10.2008 року за кадастровим номером НОМЕР_1 ; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 27.11.2008 року на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 , кадастровий номер № НОМЕР_1 та скасувати запис у поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером № НОМЕР_1 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

17 листопада 2018 року винесено ухвалу про відкриття загального провадження у даній цивільній справі.

09 січня 2019 року від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до суду надійшло пояснення щодо позову.

20.02.2019 року від Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого селищна рада позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити.

29 січня 2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача АТ «Українська залізниця» адвокат В.В.Моцюк в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, згідно якої просить суд розглядати справу без його участі та застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона позовні вимоги не визнає та просить суд застосувати строк позовної давності.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, проте направив до суду пояснення, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині скасування запису в Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером № НОМЕР_1 , що розташована на території Глибоцької ради Глибоцького району Чернівецької області, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення залізниці в межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області Державним територіально - галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» (правонаступник АТ «Українська залізниця») на замовлення землевпорядною організацією ПП «Ріга» виготовлено у 2015 році Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці Вадул Сирет в адміністративних межах смт. Глибока Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області. В результаті проведеної інвентаризації смуги відведення виявлено, що земельна ділянка від 299км+941м до 299км+955м перебуває у власності ОСОБА_1 (відображено в технічній документації з інвентаризації на зведеному інвентаризаційному плані земельної ділянки стор.331) повністю, а саме площею 0,0200 га, накладається на смугу відведення залізниці. Вказана земельна ділянка згідно договору купівлі продажу від 11.10.2008 року була продана ОСОБА_1 на підставі рішення Глибоцької селищної ради.

Згадане вище рішення селищної ради є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.

Згідно «Плана границ полосы отвода линии Адыката - Берхомет», який є належним доказом землекористування залізниці, розробленого та погодженого в 1959 році, ширина смуги відведення на ділянці від 299км+941м до 299км+955м перегону становить 60 м. від осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_1 повністю входить у ширину смуги відведення залізниці і площа перетину земельної ділянки ОСОБА_1 в смузі відведення залізниці становить 0,0200 га.

На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована головна колія (ВБК) Гл. Буковинська - Берегомет, інвентарний №39, взята на облік - 1944, яка є власністю і перебуває на балансі залізниці.

Згідно Закону України від 23.02.2012 № 4442-УІ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» і є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Починаючи з 01.12.2015 року, ДТГО «Львівська залізниця» здійснює діяльність в якості регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця ".

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі під державними залізницями.

Розміри земельної ділянки, необхідної для експлуатації та обслуговування об`єктів транспорту визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації, що передбачено ст.11 Закону України «Про транспорт», яка діяла, як на момент прийняття оскаржуваного рішення, так і є чинною на цей час.

Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 за № 24, де зазначено, що «размеры земельних участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией».

Окрім того, саме таку ширину смуги відведення у даному місці підтверджено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, а смуга відведення залізниці, відображена у Плані смуги відведення лінії Адыката-Берхомет.

Ст. 68 Земельного кодексу України (2001 року), ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об`єктів залізничного транспорту.

Таким чином правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж визначено законодавством.

Таку ж позицію в аналогічних справах висловлював і Верховний Суд України, який дійшов правового висновку про те, що правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж визначено законодавством. Наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту. Відтак, план смуги відведення залізниці є належним доказом землекористування (аналогічні справи №3-305 гс15 від 24.06.2015, №3-460 гс від 16.09.2015, №3-562 гс від 7.10.2015, №3-562 гс від 16.09.2015, №3-900 гс від 7.10.2015, інші).

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільська рада не вправі була розпоряджатися земельними ділянками, на яких розташовані державні підприємства.

Право залізниці на земельну ділянку в межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, в тому числі і на спірну, виникло задовго до реєстрації права ОСОБА_1 та не було жодним чином припинене на підставі наступного.

Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; «Положение о землях предоставленных транспорту», затверджених постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928).

Згідно із п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 положення п.6 діючої Постанови Верховної Ради Української РСР від 08.12.1990 «Про земельну реформу» №563-ХІІ в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не виповідає Конституції України (є неконституційним).

Право користування залізниці спірною земельною ділянкою відповідно до ст.11 ЦК України 2003 року виникло безпосередньо на підставі актів цивільного та земельного законодавства.

Інститут державних актів, як правовстановлюючих документів, було введено в дію Земельним кодексом УРСР 1970 року. Пунктом 2 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 25.12.1970 «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу УРСР» передбачалося, що норми Земельного кодексу УРСР (1970 року) застосовувались до правовідносин, які виникли після введення його в дію.

Розміри земельної ділянки залізниці, визначені Планом смуги відведення, відповідають даним, що підтверджується довідкою Відділу Держземагенства у Глибоцькому районі станом на 01.01.2016 р., відповідно до якої під об`єктами залізничного транспорту в межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області знаходиться площа 62,4 га. Зазначеною довідкою підтверджується факт землекористування залізниці.

Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії ДТГО «Львівська залізниця» від 23.10.2015 №28/1188.

Керуючись вищенаведеним, суд вважає законним право користування залізницею землями в межах смуги відведення та на підставі норм вищевказаного законодавства залізниця є землекористувачем, а План смуги відведення є належним доказом землекористування.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких с вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. З часу відведення залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірної частини земельної ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося.

Слід зазначити, що відповідачі до залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались. Відмови від права користування земельною ділянкою залізниця не надавала.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку становлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Під час прийняття Глибоцькою селищною радою Глибоцького району Чернівецької області оскаржуваного рішення та укладення в подальшому на його підставі оспорюваного правочину і реєстрації ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку відповідачами не враховано вищенаведених норм законодавства, а тому оскаржуване рішення прийнято із перевищенням повноважень щодо розпорядження землями державної власності, передбачених ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України, порушує права та інтереси Залізниці на користування земельною ділянкою, якою в даний час володіє і користується ОСОБА_1 .

Згідно із ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.3 даної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частина 1 ст. 155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів.

Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься акт обстеження земельних ділянок юридичних або фізичних осіб, які частково розташовані в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на території Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 27.08.2013 року, підписаний двома уповноваженими працівниками ВП «Чернівецька дистанція колії», що є структурним підрозділом позивача. Згідно п.8 даного акту було встановлено, що на ділянці від 299 км+900 м до 300 км+200 м, ліва сторона за ходом кілометрів ширина смуги відведення складає 60 м, а фактична відстань до межі земельної ділянки складає 72 м.

Відповідно до ч.1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч.1 ст.257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Ч.1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики та вирішення виключної правової проблеми можливості застосування позовної давності у справах за позовами про захист речових прав у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 5 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15 (№ 3-604гс16), а також висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 березня 2018 року у справі № 904/10673/16 щодо неможливості застосування приписів про позовну давність до позовних вимог, спрямованих на захист речових прав.

Надаючи оцінку вище вказаному акту від 27.08.2013 року, який є доказом в справі, суд бере до уваги, що акт підписаний двома уповноваженими працівниками позивача, зокрема інженером-землевпорядником та заступником начальника ВП «Чернівецька дистанція колії», які саме під час обстеження меж земельної ділянки смуги відведення, в тому числі на 299 км + 900 м до 300 км + 200 м, виявили накладення. На час складання акту, як вбачається з його змісту, представникам залізниці були відомі розміри смуги відведення залізниці на кожній конкретній ділянці, тобто межі існуючого фактичного права позивача, а також наявність правовстановлюючих документів на ділянки, що накладались на смугу відведення

При цьому суд вважає, що вказаний вище акт є належним, достатнім, достовірним та допустимим доказом у справі, оскільки стороною позивача в ході розгляду справи не оспорювалась його юридична дійсність, його зміст, зокрема п. 8, безпосередньо стосується предмета доказування, а здобутий він та поданий до суду без будь яких процедурних чи процесуальних порушень. Крім того, законом не визначено будь яких виключних спеціальних засобів доказування підстав для застосування позовної давності при розгляді цивільних справ, а тому наявність даного акту в матеріалах цивільної справи поза розумним сумнівом вказує на те, що 27.08.2013 року позивач довідався про порушення свого речового права з боку відповідачів чи, в будь якому випадку, міг довідатись про таке порушення, як це передбачено конструкцією частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При таких обставинах суд дійшов висновку, що позивачем в ході розгляду справи доведено факт порушення свого права відповідачами, проте у захисті порушеного права слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ПАТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 та третьої особи на стороні відповідачів : Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним рішення Глибоцької селищної ради, недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ