КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи №757/9032/18-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/7722/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Борисової О.В.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

представника позивача: Бєлкіна М . Л .

представника відповідача: ОСОБА_3 .

представника третьої особи: Голік О.А.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» до ОСОБА_4 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійним договору депозиту

за апеляційними скаргами Бєлкіна Марка Леонідовича в інтересах публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК»

на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого 21 лютого 2019 року в приміщенні суду під головуванням судді Остапчук Т.В., повний текст судового рішення виготовлено 15 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва у з позовом до ОСОБА_4 в якому просив визнати недійним (нікчемним) договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ- від 14 липня 2014 року укладений між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_4 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала на те, що між сторонами укладено договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ- від 14 липня 2014 року, в подальшому 21 липня 2017 року між сторонами укладено договір іпотеки, згідно для забезпечення виконання зобов`язань за договором банківського вкладу банк передав в іпотеку нежитлове приміщення, а відтак вважає, що при укладені договору депозиту ОСОБА_4 надані переваги перед іншими вкладниками банку та вказує, що договір депозиту не може бути забезпечений іпотекою, крім того позивач посилається на п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому вважає договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ- від 14 липня 2014 року вважає недійсним (нікчемним).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року у задоволенні позову ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до ОСОБА_4 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійним договору депозиту - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Бєлкін М.Л. в інтересах ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «ЕНЕРГОБАНК».

У поданих апеляційних скаргах скаржник посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зокрема зазначає, що договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ- від 14 липня 2014 року виконання зобов`язань за яким забезпечено іпотекою, порушує п.6 ч.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просить апеляційні скарги банку залишити без задоволення, судове рішення залишити без змін. Зокрема вказує, що банк безпідставно у своїй апеляційній скарзі послався на п. п.6 ч.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки він стосується кредитних договорів, тоді як у предметом оскарження по даній справі є договір депозиту. Також, зауважував, що укладений договір іпотеки не є умовою оспорюваного договору депозиту у розумінні ч.2 ст.633 ЦК України, а був укладений пізніше без внесення змін до договору депозиту.

Представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому зауважив, що при складанні апеляційної скарги допустив описку вказавши п.6 ч.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тоді як мав на увазі п.7 ч.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи у суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила рішення суду скасувати та ухвалити нове з підстав викладених у апеляційній скарзі при цьому зауважила, що судом першої інстанції не досліджувалось зокрема внесення відповідачем коштів не депозитний рахунок.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 липня 2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_4 укладено договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-.

Відповідно до умов якого, банк приймає від клієнта на зберігання грошові кошти (вклад) з нарахуванням відсотків по вклад, згідно умовами договору. При цьому сума вкладу становить - 230000 доларів США, на строк 123 дні з 14 липня 2014 року по 14 листопада 2014 року зі сплатою 10,5 % річних (п.1.1 договору).

В подальшому для забезпечення виконання зобов`язань ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» перед ОСОБА_4 за договором про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ- від 14 липня 2014 року, між сторонами 21 липня 2014 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1407, за яким банк передав в іпотеку, а ОСОБА_4 прийняв в іпотеку предмет іпотеки - нежитлове приміщення (в літ.А), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 11 червня 2015 №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12 червня 2015 року прийнято рішення № 115 про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12 червня 2015 року та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Ільчука О.П строком на 1 рік з 12 червня 2015 року по 11 червня 2016 року включно, а подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, продовжені строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №2228 від 31 травня 2017 року про зміну уповноваженої особи Фонду на Паламарчук В.В .

Відповідно до частин першої, другої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої-третьої, шостої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Тобто, цивільне законодавство встановлює норми, які є обов`язковими для сторін, і від яких вони відійти не можуть, як при укладенні, так і при виконанні публічного договору. Такі норми можуть мати форму типових договорів, які забезпечують однакове оформлення договірних відносин.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У частині другій статті 215 ЦК України зазначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Судом встановлено, що ПАТ «Енергобанк» зверталось до суду із позовом до ОСОБА_4 в якому просило визнати недійсним договір іпотеки.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року позов ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним - задоволено.

Визнано недійним договір іпотеки укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 21 липня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 1407.

Проте, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року скасовано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні у позовних вимог ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним.

Судом указано, що сторони мали право підписувати договори на умовах, які в них викладені та мали повне право обрати вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном - іпотекою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження з підстав обґрунтованості та законності висновку суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні встановлено, що указане рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року не скасовано, а відтак воно чинне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до заяви позивача про заміну підстав позову, ПАТ «Енергобанк» просило задовольнити позовні вимоги з підстав невідповідності договору п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому вказує, що укладаючи договір депозиту позивачу надано переваги перед іншими вкладниками, яка виразилась у укладеному договорі іпотеки від 21 липня 2014 року, при цьому ОСОБА_4 не мав відповідних переваг (пільг) перед іншими вкладниками.

Матеріали справи не містять доказів того, що оспорюваний договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ- від 14 липня 2014 року мав відмінні умови розміщення вкладу (відсоткова ставка або ін.).

Посилання позивача у суді апеляційної інстанції на те, що перевагою для позивача було укладено договір іпотеки від 21 липня 2014 року, апеляційним судом не приймається до уваги оскільки аналізуючи зміст оспорюваного договору апеляційний суд не вбачає положень проте, що договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ- від 14 липня 2014 року передбачає необхідність забезпечення виконання зобов`язань ПАТ «Енергобанк». Шляхом укладення договору іпотеки.

При цьому апеляційний суд не приймає твердження скаржника про те, що передумовою для укладення оспорюваного договору та договору іпотеки став протокол правління ПАТ «Енергобанк» №46 від 11 липня 2014 року, оскільки матеріали справи не містять вказаного протоколу правління та представником позивача не заявлялось клопотання про його залучення до матеріалів справи або витребування, що унеможливлює апеляційному суду надати належної оцінки такому доказу.

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, що укладений договір позики не суперечить вимогам законодавства, зокрема ст.633 ЦК України та п.7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання представника третьої особи на те, що судом першої інстанції не досліджено, чи дійсно вносились кошти ОСОБА_4 на депозитний рахунок в силу положень ч.6 ст.367 ЦПК України апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки вони не є предметом позовних вимог.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, а відтак відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, судом,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Бєлкіна Марка Леонідовича в інтересах публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: