Справа № 755/5346/15-ц Головуючий 1 інстанція- Гончарук В.П.
Проваження № 22-ц/824/9212/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Тютюнник О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 24 квітня 2019 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заяву мотивувала тим, що 30 березня 2015 року Дніпровський районний суд м.Києва розглянув і задоволив заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу за кредитним договором. 30 квітня 2015 року Дніпровським районним судом м.Києва видано виконавчий лист.

Вважає, що є підстави для визнання даного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки третейський суд розглянув справу про стягнення боргу за кредитним договором, яка не була підвідомча третейським судам. Зокрема згідно п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. В даному випадку між нею і банком виникли правовідносини щодо надання споживчого кредиту, що в тому числі підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011. Ці ж обставини, щодо непідвідомчості розгляду третейськими судами справ стосовно стягнення банками боргу з позичальниками за договорами споживчого кредиту підтверджується рішеннями Верховного Суду України. За таких обставин суд мав відмовити у видачі виконавчого документа. У звязку із наведеним просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Дніпровського районного суду м.Києва, виданий 30 квітня 2015 року на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 07 листопада 2014 року про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 24 квітня 2019 року у

- 2 -

задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення її заяви у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що суд двічі дійшов помилкового висновку щодо законності видачі виконавчого листа на підставі рішення третейського суду. Першого разу суд помилився, постановиши 30 березня 2015 року ухвалу про видачу виконавчого листа, оскільки рішення третейського суду прийняте з порушенням підвідомчості, встановленої Законом України «Про третейькі суди». В наступному суд помилково не задоволив її заяву, не побачивши факту незаконності видачі виконавчого листа на підставі рішення третейського суду, яке ухвалене з порушенням підвідомчості. Суд не навів жодної вагомої та обгрунтованої мотивації щодо прийняття такого рішення, не зазначив чому положення ст.432 ЦПК України не можуть застосовуватися до обставин цієї справи та проігнорував правові висновки Верховного Суду України.

ПАТ «Укрсоцбанк» відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Цубенко Є.Л. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати оскаржувану ухвалу Дніпровського районного суд м.Києва як незаконну.

ПАТ «Укрсоцбанк» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви,суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд виходив з того, що виконавчий лист виданий на підставі відповідного судового рішення, а саме судової ухвали у справі за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків, а відтак підлягає виконанню.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

- 3 -

У пункті 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. … Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Згідно ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч.2 цієї статті суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 30 березня 2015 року задовлена заява ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Постановлено видати виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 07 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу за кредитним договором у розмірі 946508,61 грн. та витрати, пов`язані із розглядом справи в третейському суді у розмірі 9865,09 грн.

На підставі вказаної ухвали 30 квітня 2015 року Дніпровським районним судом м.Києва видано виконавчий лист.

Також судом встановлено, що заявник не надав доказів про наявність передбачених ст.432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин суд вірно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності видачі виконавчого листа на підставі рішення третейського суду, яке прийняте з порушенням підвідомчості у спорах про надання споживчого кредиту, встановленої Законом України «Про третейські суди».

Фактично дані доводи зводяться до незаконності постановлення Дніпровським районним судом м.Києва ухвали від 30 березня 2015 року про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки відповідно до положень ст.38910 ЦПК України (в редакції на час її постановлення) саме при її постановлені суд мав перевіряти ці обставини, в тому числі компетенцію третейського суд щодо розгляду даної справи.

Проте, дана ухвала Дніпровського районного суду м.Києва набрала законної сили і не є предметом апеляційного перегляду в даній справі, а відтак апеляційний суд не вправі давати оцінку її законності та обгрунтованості.

Окрім того, відхиляючи даний довід колегія суддів враховує принцип юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини

- 4 -

Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Встановлено, що ухвала Дніпровського районного суду м.Києва від 30 березня 2015 року про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду набрала законної сили, не змінена та не скасована, а відтак підлягає виконанню.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості оскаржити цю ухвалу, яку не оскаржувала у встановленому законом порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що факт прийняття третейським судом рішення з порушенням підвідомчості у спорах про надання споживчого кредиту, встановленої Законом України «Про третейські суди», є однією з підстав, передбачених ст.432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, необгрунтовані.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України (аналогічна норма містилася в ч.4 ст.369 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали), суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Виконавчий лист виданий у відповідності із ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 30 березня 2015 року, яка набрала законної сили, а тому не може вважатися помилково виданим.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стосуються законності постановлення судом ухвали від 30 березня 2015 року, яка не є предметом апеляційного перегляду в даній справі, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України ухвала суду щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (п.25 ч.1 ст.353 ЦПК), не підлягає касаційному

- 5 -

оскарженню.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: