Постанова
Іменем України

02 вересня 2019 року
м. Київ

справа № 725/5795/18

провадження № 61-11375св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 лютого 2019 року у складі судді Галичанського О. І. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Височанської Н. К., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2018 року. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення залишився проживати із матір`ю та перебуває на її утриманні.
Зазначала, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, при цьому є працездатним, працює у Краматорському прикордонному загоні, військова частина НОМЕР_1 Р Міністерства оборони України та має стабільний дохід.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подання до суду позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у законодавстві закріплено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, який покладається на них у рівних частках. Оскільки позивач не має сталого заробітку (доходу) та з урахуванням доходів відповідача, потреб та інтересів дитини, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, він може сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 лютого 2019 року без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.
При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що надання ОСОБА_2 самостійно визначеної ним допомоги на утримання сина не є підставою для відмови у позові про стягнення законодавчо визначеного розміру аліментів на утримання дитини, оскільки добровільні щомісячні грошові перекази не знімають з батька обов`язок по сплаті аліментів на утримання сина.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 лютого 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень неповно з`ясували обставини справи та не надали належної оцінки доказам. При визначенні розміру аліментів, судами не враховано те, що він у добровільному порядку надає допомогу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі, що значно перевищує мінімально встановлений розмір грошового утримання на дитину відповідного віку.

Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржувані судові рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом статті 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд належним чином перевірив обставини, обумовлені статтею 182 СК України, взяв до уваги як стан здоров`яі матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, який є працездатним, офіційно працює, не має інших осіб на утриманні, у зв`язку із чим обґрунтовано визначив розмір аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи заявника про те, що судами попередніх інстанцій при визначенні розміру аліментів не було враховано те, що він у добровільному порядку надає допомогу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі, який перевищує мінімально встановлений розмір грошового утримання на дитину відповідного віку, висновків судів не спростовують, оскільки на позивача покладається обов`язок утримувати її відповідно до вимог статті 180 СК України.
Крім того, згідно зі статтею 180 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже, можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дитини, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 лютого 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк