Провадження № 22-ц/4808/204/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 28 листопада 2018 року в м. Івано-Франківську в справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України в особі Головного управління в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, в обґрунтування якого зазначив, що на виконання Указу Президента України від 21.07.2014 року №607/2014 «Про часткову мобілізацію громадян» його було призвано на військову службу до в/ч пп В-0120. Згідно наказу №126 від 31.08.2014 року він приступив до виконання службових обовязків старшого водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 5 батальйону територіальної оборони, ВОС - 8376702А.

31.08.2014 року позивача було направлено (відряджено) в АДРЕСА_1 , яка в той час вже приймала участь у АТО, про що свідчить витяг з наказу Генерального штабу ЗСУ від 30.07.2014 року «Про внесення змін до наказу Генерального штабу ЗСУ від 20.06.2014 року «Про залучення сил та засобів ЗСУ до безпосередньої участі в АТО». Позивача згідно даного наказу було залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції сили і засоби військових частин: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 . З 02.09.2014 року його зараховано на продовольче забезпечення. У даній військовій частині ОСОБА_1 перебував та виконував свої службові обов`язки до 17.10.2014 року. У військову частину п/п НОМЕР_6 повернувся 20.09.2014 року, а з 25.11.2014 року вибув до нового місця служби - м. Мукачево Закарпатської області, де продовжив службу у ЗС України. З листопада 2015 року у позивача погіршився стан здоров`я, внаслідок перенесених тягот в зоні АТО, і з того часу він перебував у різних госпіталях. Через хворобу він повністю втратив слух на ліве вухо. У зв`язку з таким станом здоров`я 20.02.2015 року позивача було звільнено в запас.

Після демобілізації він звернувся до Івано-Франківського обласного військового комісаріату комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗСУ щодо надання статусу учасника бойових дій. Однак йому в цьому було відмовлено, згідно виписки з протоколу №7 засідання комісії від 10.06.2015 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження відмови у визнанні учасником бойових дій від 10.06.2015 року, зобов`язання до вчинення дій. Визнано протиправним та скасовано протокольне рішення Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗСУ №7 від 10.06.2015 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, зобов`язано комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗСУ повторно розглянути питання щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій. Вказане рішення ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року залишено без змін. Проте відповідач, ігноруючи дані судові рішення та обставини, встановлені ними, повторно відмовив позивачу в наданні статусу учасника бойових дій. Таку відмову протокольне рішення комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗСУ від 30.05.2016 року №11, також судовим рішенням від 06.09.2016 року було визнано протиправним та скасовано. І лише згідно витягу з протоколу №16 від 12.09.2016 року позивачу було надано статус учасника бойових дій за участь в АТО. При цьому в протоколі зазначено, що комісія розглянула матеріали на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року.

Таким чином, вважає, що з вини відповідача з 10.06.2015 року по 12.09.2016 року йому не надавався статус учасника бойових дій, а отже йому було завдано моральної шкоди рішенням органу державної влади Івано-Франківського обласного військового комісаріату. Саме з їх вини він тривалий час не отримував статусу учасника бойових дій, а не міг користуватись правами та пільгами передбаченими Законом, для даної категорії осіб. Крім того він не отримував передбачених для учасників бойових дій виплат, тобто позивача та його сім`ю було поставлено в скрутне матеріальне становище та фактично позбавлено засобів до існування. Незаконні рішення відповідача вплинули на спосіб життя позивача, змінили його, та він був змушений докладати додаткових зусиль для його організації. За час перебуванні у відряджені в зоні АТО позивач втратив слух на одне вухо через постійні обстріли. У нього виникли ряд хронічних захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини. Згідно виписки з протоколу ЛКК від 12.12.2017 року №1 позивач знаходиться на «Д» обліку з січня 2015 року та потребує постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування, санітарно-курортного оздоровлення. Починаючи з 21.09.2015 року ОСОБА_1 тричі звертався до ВЛК Західного регіону для встановлення причинного зв`язку захворювань. Проте серед пакету документів йому необхідно було подати посвідчення учасника бойових дій, якого відповідач не надав до 13.09.2016 року, тому лише з 21.09.2016 року позивачу було надано витяг ВЛК ЗР з протоколу №714 від 21.09.2016 року про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. Внаслідок втрати 35% працездатності позивача визнано інвалідом 3-ї групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Крім того він зазнавав постійних моральних страждань через образу та приниження, викликані протиправними рішеннями. Моральну шкоду позивач оцінює у 20000 грн., які просить стягнути з Державного бюджету України на його користь, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі (в тому числі за надання правової допомоги).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22.03.2018 року замінено первісного відповідача по справі Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на належного відповідача - Державну казначейську службу України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.11.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу. Вважає вказане рішення незаконним, таким, що порушує норми процесуального та матеріального права.

На його думку, суд помилково посилався у своєму рішенні на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.08.2018 року по справі №61-19891св18 щодо відповідача у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої особі внаслідок ушкодження здоров`я у період проходження військової служби, оскільки в його випадку розглядаються інші правовідносини. Вважає, що саме Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, як особа, яка своїми незаконними рішеннями завдала моральної шкоди апелянту, повинен бути відповідачем у даній справі, а оскільки військовий комісаріат є органом державної влади, то завдана ним моральна шкода має відшкодовувати за рахунок держави. Тобто суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Про те, що йому саме незаконними рішеннями було завдано шкоду свідчать два судові рішення, що набрали законної сили, якими рішення комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України №7 від 10.06.2015 року та від 30.05.2016 року №11 визнано протиправними і скасовано. Тобто незаконність рішень відповідача вже встановлена судом, тому не підлягає доказуванню в даній справі.

Зазначає, що висновок ВЛК Західного регіону щодо причинного зв`язку поранень, контузій, каліцтв, захворювань з участю в бойових діях при захисті Батьківщини зміг отримати лише після отримання «Посвідчення учасника бойових дій» і надання даного документа ВЛК. Відповідно, після отримання Висновку ВЛК він отримав статус інваліда війни.

Вказує, що зазнавав постійних моральних страждань через образу та приниження викликані протиправними рішеннями. Вважає, що незаконними рішеннями відповідача його тривалий час було позбавлено статусу учасника бойових дій, а відповідно і поваги зі сторони суспільства як до особи, що захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 28.11.2018 року і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Івано-Франківський обласний військовий комісаріат подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили, а тому несе всю відповідальність за спричинення шкоди громадянину в результаті будь-яких неправомірних дій. Покладання будь-якого виду відповідальності на Державну казначейську службу України в даному випадку не допускається. Також зазначає, що постанова ВЛК про причинний зв`язок травми, контузії, каліцтва приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми, або засвідченої копії Акта про нещасний випадок, у яких визначаються обставини отримання поранення, контузії, травми, каліцтва. На військовослужбовців довідка про обставини травми оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну ВЛК, а другий постійно зберігається в особовій справі військовослужбовця. Тому невидання ОСОБА_2 комісією Івано-Франківського ОВК посвідчення учасника бойових дій ніяким чином не вплинуло на зазначення комісією ВЛК Західного регіону причинного зв`язку між пораненням та настанням для позивача інвалідності. Крім того, ні постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року по справі №876/5770/16, ні постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року не було зобов`язано комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 встановити ОСОБА_1 статус учасника бойових дій. Таким чином спростовуються доводи позивача в частині наявності вини відповідача у завданні ОСОБА_1 моральної шкоди. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали

Представник Державної казначейської служби України проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином. В попередньому судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 у період з 01.09.2014 року по 16.10.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області ( АДРЕСА_2 ), що підтверджується копією Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №349 від 25.11.2014 року (а.с. 31).

Встановлено також, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року по справі №809/4348/15 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання нечинною та скасування відмови у наданні статусу учасника бойових дій від 10.06.2015 року, зобов`язання вчинення дій. Визнано протиправним та скасовано протокольне рішення Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України №7 від 10.06.2015 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій; зобов`язано комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України повторно розглянути питання щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 (а.с. 9-16).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.11.2015 року у справі №809/4348/15 залишено без змін (а.с. 17-21).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року у справі №809/699/16 скасовано та прийнято нову постанову, якою задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинення дій. Визнано протиправним та скасовано протокольне рішення комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України від 30.05.2016 року №11 в частині відмови в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій; зобов`язано комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, присуджено на користь позивача суму судових втрат у розмірі 367,47 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського обласного військового комісаріату (а.с. 22-27).

Як вбачається з копії посвідчення серії НОМЕР_7 , виданого 13.09.2016 року, Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 28).

Згідно копії Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол №714 від 21.09.2016 року), копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0790124 від 24.05.2017 року, захворювання ОСОБА_1 (гіпертонічна хвороба другої стадії, 2 ступеня. Гіпертрофія лівого шлуночка. Ризик помірний. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН1. Атеросклероз аорти. Порушення толерантності до глюкози. Кристалурія. Хронічний калькульозний простатит з незначним порушенням функції сечовипускання. Хронічна лівобічна сенсоневральна практично повна втрата слуху при сприйнятті шепітної мови 6м на праве вухо) пов`язане із захистом Батьківщини. Ступінь втрати професійної працездатності 35% (а.с. 29, 30).

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_8 , виданого 08.06.2017 року Управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 28).

З копії відповіді Військово-лікарської комісії Західного Регіону №1658 від 11.12.2017 року на адвокатський запит №51 від 08.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 тричі звертався до ВЛК Західного регіону для встановлення причинного зв`язку захворювань. Вперше - 21.09.2015 року, коли йому було роз`яснено, які документи слід подавати для розгляду даного питання. Вдруге - 28.09.2015 року, коли йому повторно було роз`яснено, що в комплекті документів має бути копія картки ф.13 з РВК про стан здоров`я при мобілізації. Втретє - 19.09.2016 року, коли його документи, надані в повному обсязі, були прийняті до розгляду. Документи були розглянуті та рішення прийнято 21.09.2016 року по протоколу №714, яке він отримав 22.09.2016 року, в чому і розписався (а.с. 32).

З копії відповіді Військово-лікарської комісії Західного Регіону від 26.01.2018 року на адвокатський запит №16 від 24.01.2018 року вбачається, що розгляд причинного зв`язку поранень, контузій, каліцтв, захворювань з участю в бойових діях при захисті Батьківщини у військовослужбовців, колишніх військовослужбовців без наявних «Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України» та «Посвідчення учасника бойових дій» штатні ВЛК не проводять. Питання визнання «інвалідом війни» особи, яка не має встановленого статусу «учасника бойових дій (війни)» до компетенції ВЛК не відноситься. Питанням встановлення статусу учасника бойових дій та видачею посвідчення учасника бойових дій штатні ВЛК не займаються Питанням визнання людини інвалідом та встановлення причини інвалідності займаються органи МСЕ. ОСОБА_1 , який подав до ОСОБА_3 документи в повному обсязі 19.09.2016 року, 21.09.2016 року по протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону №714 була винесена постанова, яка на даний час чинна, відповідає нині діючому законодавству і перегляду не підлягає (а.с. 71).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав та невірно визначено суб`єкта цивільно-правової відповідальності у даній справі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 15 ЦК України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Процедура розгляду питань щодо надання статусу учасника бойових дій визначена Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413, та Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року №200.

Так, згідно п. 4 Порядку підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення; витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів; матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв; інші документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Відповідно до п. 5 Порядку рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається, зокрема, комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС. Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом, зазначеним в абзаці другому цього пункту.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та в місячний строк із дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав комісії повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання. У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього Порядку (п.п. 6, 8 Порядку).

Пунктом 1 Положення передбачено, що комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_9 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

Згідно п. 12 Положення комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів: заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака «За розмінування»; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін). Крім того, підставою для надання статусу учасника бойових дій для військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції, є такі документи: довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; витяги із наказів, директив, розпоряджень, журналів бойових дій, оперативних завдань, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень; посвідчення про відрядження; матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень та інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Відповідно до п. 13 Положення у разі відмови Комісією в наданні статусу учасника бойових дій особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, питання про надання такій особі зазначеного статусу може повторно вноситися на розгляд відповідної Комісії за рішенням Міністра оборони України.

У разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами (п. 14 Положення).

Документи, які подаються на розгляд Комісій, готують відповідні кадрові органи або особисто заявник (п. 15 Положення).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, є Міністерство оборони України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Статтями 1166, 1167 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, визначені відповідно статтею 1173 ЦК України.

Так, згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 21, 1173 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів незаконними.

У п.п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

Обов`язок держави відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України за наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності, крім вини даного Міністерства у заподіянні шкоди, з урахуванням положень ст. 1173 ЦК України (про що вказано в постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року по справі №333/6091/16-ц).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинення дій, Івано-Франківський окружний адміністративний суд в постанові від 28.12.2015 року по справі №809/4348/15 та Львівський апеляційний адміністративний суд в постанові від 06.09.2016 року по справі №876/792/16, вирішуючи визнати протиправними та скасувати протокольні рішення Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України №7 від 10.06.2015 року та №11 від 30.05.2016 року в частині відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, зазначили, що відповідно до норм адміністративного процесуального права суд не може зобов`язати комісію надати позивачу статус учасника бойових дій (а.с. 9-27).

Отже, вказаними судовими рішеннями не було зобов`язано комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій, як і не було визнано незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 як державної установи в цілому.

Сам факт прийняття комісією протокольного рішення про відмову встановлення статусу учасника бойових дій позивачу та звернення ним до суду за захистом своїх прав свідчить про реалізацію права позивача на отримання пільг, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Разом з тим, Міністерство оборони України до участі в розгляді даної справи не залучалося, а належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів суду представлено не було.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Ясеновенко Л.В.