Провадження № 2/369/4239/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15.11.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: публічне акціонерне товариств «Перший український міжнародний банк» про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1999 року. Мають спільних дітей. Спільне життя не склалось та 03 серпня 2010 року шлюб між ними був розірваний. За час спільного подружнього проживання з відповідачем, нею було придане нерухоме майно, а саме квартира в АДРЕСА_1 та оформлена на ім`я відповідача, хоча фактично дана квартира була придбана за її особисті кошти. Квартира перебуває в іпотеці у третьої особи. Всі кошти за неї сплачує вона. У позасудовому порядку відновити свої права не має змоги.

Просила суд визнати за нею право власності на квартиру загальною площею 40,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просила їх задовольнити.

Відповідач подав через канцелярію суду заву про визнання позовних вимог та просив суд розглядати справу за його відсутності, про дату, час і місце судового засідання належним чином.

Третя особа публічне акціонерне товариств «Перший український міжнародний банк», було повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання представник не з`явився, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, всебічно та повно розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду судом встановлено, що 26 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу, за яким ОСОБА_2 придбав у приватну власність квартиру загальною площею 40,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , договір посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, Федотовою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 9514.

03 серпня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу , виданого відділом реєстрації актів цивільного стан Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 648.

06 листопада 2019 року через канцелярію Києво-Святошинського районного суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 , в якій він визнав позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що спірна квартира була куплена під час перебування з позивачкою у шлюбі, але кошти, за які вона була придбана, позивачці по справі надавались її батьками та близькими родичами, а тому він не має жодних майнових претензій на спірну квартиру.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Таких обставин судом не встановлено. Оформлюючи квартиру відповідачем не було обумовлено належність коштів для її придбання.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б суперечили заявленим позовним вимогам, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 72, 163 СК України, ст.ст.15, 16, 368, 372 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 та керуючись ст.ст.2, 12, 13,76-78, 80-81,141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: публічне акціонерне товариств «Перший український міжнародний банк», про визнання майна особистою приватною власністю- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру загальною площею 40,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 листопада 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич