Справа № 453/871/17 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2514/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю прокурора Заяць І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Львівської області в інтересах державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до Верхньосиневидненської селищної ради Сколівського району Львівської області та ОСОБА_2, з участю третьої особи - Сколівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання недійсним рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року Перший заступник керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області Р. Сірачинський звернувся у суд з позовною заявою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до відповідачів - Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області та ОСОБА_2, в якій просить визнати недійсним рішення № 61 від 02.06.2009 року «Про передачу земельної ділянки пл. 0,07 га у власність ОСОБА_2 для ведення садівництва у АДРЕСА_1 від 10.11.2009 року «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок для ведення садівництва після геодезичних обмірів»; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 30.08.2011 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01098; витребувати в ОСОБА_2 та повернути земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану у с. Дубина на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, у державну власність в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області.

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області та ОСОБА_2, з участю третьої особи - Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, про визнання недійсними рішень Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області № 61 від 02.06.2009 року «Про передачу земельної ділянки пл. 0,07 га у власність ОСОБА_2 для ведення садівництва у АДРЕСА_1 від 10.11.2009 року «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок для ведення садівництва після геодезичних обмірів» та Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_2 30.08.2011 року (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки: ведення садівництва) та зареєстрованого за № 01098, витребування від ОСОБА_2 у державну власність земельної ділянки площею 0,0600 га для ведення садівництва, розташованої у с. Дубина Сколівського району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, - відмовлено.

Рішення суду оскаржила Прокуратура Львівської області в інтересах державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що внаслідок незаконних дій посадової особи Верхньосиньовидненсько селищної ради ОСОБА_4, ОСОБА_2 незаконно отримав у приватну власність земельну ділянку, яка фактично знаходилась за межами населеного пункту, якою Верхньосиньовидненська селищна рада не вправі була розпоряджатися. Крім того,суд не надав належної оцінки долученому до позовної заяви викопіюванню з карти роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарського підприємства «Карпати» Верхньосиньовидненської селищної ради, згідно якого спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, що підтверджує неправомірність розпорядження такою Верхньосиньовидненською селищною радою. Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді землевпорядника Верхньосиньовидненської селищної ради у 2009 році завірила особистим підписом акт встановлення і узгодження зовнішніх меж спірної земельної ділянки, що відводилась у власність ОСОБА_2, а також власноручно написала і підписала довідку про те, що дана земельна ділянка знаходиться в межах с. Дубина Сколівського району.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

11 січня 2019 року від ОСОБА_5 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Прокуратури Львівської області поданої в інтересах державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2018 року. Вважає апеляційну скаргу необгрунтованою, а оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Заяць І.Є., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід»ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов»язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, встанолених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осбі або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. При цьому прокурор обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що на підставі рішень Виконавчого комітету Сколівської районної ради народних депутатів № 130 від 19 травня 1988 року «Про створення садово-городнього товариства» та № 176 від 16 червня 1988 року «Про реєстрацію статуту садово-городнього товариства «Карпати», створено садово-городнє товариство «Карпати» із відведенням йому із земель сільськогосподарського призначення земельної ділянки загальною площею 10 га у постійне користування в урочищі «Заріка» на території Верхньосиньовидненської селищної ради.

Відповідач ОСОБА_2 з часу створення садово-городнього товариства користувався земельною ділянкою, розташованою на його території, на якій зокрема приводив городництво. У подальшому він вступив до членів садово-городнього товариства «Карпати», здійснював внески до Верхньосиньовидненської селищної ради (а. с. 121). Зазначені обставини також не заперечувались учасниками справи.

Рішеннями Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області № 61 від 02.06.2009 року «Про передачу земельної ділянки пл. 0,07 га у власність ОСОБА_2 для ведення садівництва у АДРЕСА_1 від 10.11.2009 року «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок для ведення садівництва після геодезичних обмірів» (а. с. 23, 24), відповідачу ОСОБА_2, як особі, яка користувалася земельною ділянкою для садівництва і розташована на території вищевказаного садово-городнього товариства, передано у власність земельну ділянку площею 0,0600 га, для цієї ж мети, тобто без зміни її цільового призначення.

На підставі зазначених рішень органу місцевого самоврядування, 30.08.2011 року відповідачу ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, що був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01098 (а. с. 25). Право власності оформлене на земельну ділянку площею 0,0600 га у с. Дубина Сколівського району Львівської області на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, цільове призначення - ведення садівництва. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 78 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) зміст права власності на землю складає право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно із ст. ст. 80, 116 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни можуть бути суб»єктами права власності на землі приватної власності, котре набувається ними із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності було віднесено до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Однак, пунктом 12 розділу X «Перехідні положення» зазначеного Кодексу у зазначеній редакції було передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження такими землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснювали відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

У свою чергу, розмежування земель державної та комунальної власності на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області відбулося лише із набранням 1 січня 2013 року чинності змін у ЗК України у редакції закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», а станом на дату винесення оскаржуваного рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність та видачі оскаржуваного державного акта на право власності на земельну ділянку таке розмежування на підставі відповідного проекту землеустрою, затвердженого у встановленому порядку, не проводилось. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, генерального плану населеного пункту Дубина не існувало та не існує до цього часу. Жодної експертизи землевпорядної документації щодо розмежування земель державної та комунальної власності та їх віднесення до кожної із категорій на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області також не проводилось, позивачем суду не надано.

Судом встановлено, що 18.05.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесене кримінальне провадження за № 0000359 за ч. ч. 1, 2 ст. 367 КК України, яке, після тривалого досудового розслідування, скероване до суду із обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 - землевпорядника Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області. Зокрема, у провину зазначеній посадовій особі ставилося те, що вона, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування, у період з 2006 по 2009 роки, будучи, відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу», державним службовцем 7-ї категорії, що уповноважена на здійснення організаційно-розпорядчих функцій, вчинила неналежне виконання службових обов'язків, через несумлінне ставлення до них, внаслідок чого було спричинено істотну шкоду та тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб. Істотна шкода полягала, серед іншого, і у незаконному вибутті у приватну власність відповідача ОСОБА_2 із земель державної власності земельної ділянки площею 0,0600 га для ведення садівництва, розташованої у с. Дубина Сколівського району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, оскільки така, знаходячись за межами населеного пункту, вибула за рішенням органу місцевого самоврядування, а не за рішенням органу виконавчої влади, внаслідок прийняття уже згаданого вище рішення, котрому, у свою чергу, сприяло погодження землевпорядником меж цієї земельної ділянки, а також відповідної документації із землеустрою.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області, постановленою 03.02.2016 року у справі № 453/82/16-к, провадження № 1-кп/453/15/16 кримінальне провадження № 0000359 закрито у зв'язку із звільненням обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 367 КК України, на підставі ст. 49 КК України, тобто у зв'язку із закінченням строків давності. Зазначена ухвала суду набрала законної сили.

Таким чином, єдиною підставою для звернення прокуратури із даним позовом в інтересах держави є встановлення у передбаченому законом порядку вибуття спірної земельної ділянки за рішенням органу місцевого самоврядування в особі Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, до юрисдикції котрої входить с. Дубина, а не за рішенням органу виконавчої влади - на той час Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, як органу, до компетенції котрого належали відповідні повноваження щодо передачі земель у приватну власність громадянам, так як спірна земельна ділянка була розташована за межами населеного пункту Дубина Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, а, отже, орган місцевого самоврядування не вправі був розпоряджатися нею.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання справедливого балансу між правами відповідача ОСОБА_2 на мирне володіння і розпорядження своїм майном у формі земельної ділянки та втручанням з боку держави у здійснення ним такого права у належний спосіб, суд дійшов обґрунтованого висновку, що задоволення позовних вимог саме шляхом визнання недійсними оскаржуваних рішення та Державного акта на право власності на земельну ділянку, а також повернення спірної земельної ділянки у державну власність, у даному конкретному випадку є невиправданим, такий спосіб захисту прав та інтересів держави буде непропорційним із метою його застосування та призведе до невідворотних наслідків у спосіб грубого порушення прав відповідача ОСОБА_2, котрі, у свою чергу, захищаються Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такого висновку суді дійшов, беручи до уваги практику Європейського Суду з прав людини (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року), у котрих напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення.

Крім того, саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес». Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський Суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Важливим є й звернення Європейським Судом з прав людини (рішення у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року) уваги на необхідність дотримання у вирішенні питань даної категорії принципу «належного урядування», котрий, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що у випадку задоволення позовних вимог у даній справі фактично буде мати місце анулювання юридичної підстави, на якій у відповідача ОСОБА_2 виникнуло право на спірну земельну ділянку, котре у свою чергу захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і такі дії суду однозначно будуть становити втручання у зазначене право. У подальшому це призведе до втрати відповідачем ОСОБА_2 права на спірну земельну ділянку, хоча такий не може відповідати за неправомірні дії одного із посадових осіб Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, а саме землевпорядника ОСОБА_4, при передачі йому такої земельної ділянки у власність. Ризик будь-якої помилки державного органу влади чи місцевого самоврядування має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Відтак, враховуючи ту обставину, що розмежування земель державної та комунальної власності на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області на підставі виготовленого та затвердженого у встановленому порядку проекту землеустрою не проходило, а таке відбулося лише із набранням у 2013 році чинності змін до ЗК України і викладення його у новій редакції, суд вірно погодився із твердженнями відповідача про те, що прокурор не обґрунтував, як саме недотримання порядку користування нерозмежованими у встановлений спосіб земельними ділянками у 2009 році порушило інтереси держави в особі позивача, оскільки спірна земельна ділянка, котра є частиною єдиного масиву площею 10,0 га., була виділена свого часу саме державою в особі виконавчого комітету Сколівської районної Ради народних депутатів для садівництва, і надалі використовується відповідачем ОСОБА_6, та іншими членами садово-городнього товариства належними їм земельними ділянками, у цьому масиві за згаданим призначенням.

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, є справедливим по суті в зв'язку з чим, апеляційну скаргу Прокуратури Львівської області в інтересах державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Львівської області в інтересах державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено15 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.