Провадження № 2/761/833/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Притули Н.Г.

при секретарях: Кривошия Н.В.,Припутневич В.І., Грицик В.Л.,

за участі позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представників відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спільним майна подружжя, поділ майна, -

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_1; визнати спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1. Визнати спільним майном подружжя грошові кошти на банківських вкладах/рахунках у АТ «Ощадбанк» відкритих на ім'я ОСОБА_6 та розподілити вказане майно.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивач зареєстрована в АДРЕСА_4. На початку 2007 року познайомилась з ОСОБА_6 - батьком відповідача.

Протягом тривалого часу між позивачем та ОСОБА_6 склались приязні стосунки у зв'язку з чим останній запропонував позивачу переїхати в його помешкання та вести спільне господарство. Як зазначає позивач, ОСОБА_6 був самотній та з дітьми не спілкувався. Позивач погодилась на пропозицію та на початку 2008 року переїхала проживати до ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_2. Так як в квартирі тривалий час не проводились ремонтні роботи, квартира не була придатна для проживання, у зв'язку з чим позивачка разом з ОСОБА_6 за рахунок коштів які отримані позивачем від продажу її будинку, здійснили ремонт у квартирі. Також позивач зазначає, що вони разом сплачували за квартиру, купували продукти харчування та засоби необхідні для існування. Також позивач разом з ОСОБА_6 вносили спільні кошти на депозитний рахунок, який був відкритий на прізвище ОСОБА_6

На початку вересня 2017 року стан здоров'я ОСОБА_6 різко погіршився та позивачка разом із ОСОБА_6 була госпіталізована у Київську міську клінічну лікарню №11, де ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер.

Так як квартира, набута позивачем під час спільного проживання з ОСОБА_6 та є об'єктом права спільної сумісної власності, у зв'язку з чим частина майна належить позивачці.

27 лютого 2018 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що у 2014 році стався інфаркт у батька відповідача. Відповідач має власну родину і проживати з батьком постійно не мав змоги. А тому батьком було прийнято рішення про користування послугами сиділки, яка була б присутня біля нього, готувала їжу та виконувала інші доручення. Таким чином батько з вересня 2014 року на платній основі користувався послугами ОСОБА_1 В зв'язку з цим ОСОБА_1 було надано комплект ключів від квартири АДРЕСА_3. Після смерті батька ОСОБА_1 вилучила всі документи та квитанції. На вимогу відповідача про повернення документів та надання доступу до квартири, позивач повідомила, що вона там буде жити та бажає отримати половину квартири. Квитанції які надала позивач не свідчать про те що саме вона купувала вказані продукти та для ОСОБА_6 Квитанції про сплату житлово-комунальних послуг не підтверджують факту спільного проживання. Спірна квартира є особистою власністю спадкодавця. Позивачем не надано жодного доказу що квартира потребувала ремонту, не надано доказів проведення ремонту та не обгрунтовано істотність збільшення вартості майна і поліпшення його якісних характеристик за рахунок коштів позивача та спільних затрат подружжя. Крім того представник відповідача зазначає, що у відповідача та його батька були теплі стосунки, вони разом вели наукову діяльність. У телефонних розмовах батько казав, що він оплачував роботу ОСОБА_1

16 квітня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає, що твердження відповідача про ту обставину, що позивач була сиділкою померлого ОСОБА_6 не підтверджується жодним доказом. Також сама ОСОБА_1 фактично потребує послуг сиділки. Дочка позивача, яка проживає в АДРЕСА_5 допомагала матері та ОСОБА_6 інколи здійснюючи закупівлю товарів та ліків, при цьому віддаючи їм чеки. За місцем проживання позивача та померлого ОСОБА_6 не було необхідних магазинів та аптек.

14 серпня 2018 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідача зазначає, що саме запис розмови відповідача з батьком є доказом, що послуги позивача оплачувались, при цьому відповідачу не відомо чи укладався договір між батьком та позивачем. У позовній заяві та відповіді на відзив містяться суперечності щодо придбання продуктів харчування та ліків - в позові зазначено, що придбавала позивач та померлий ОСОБА_6, а у відповіді на відзив - зазначено, що інколи дочка позивача придбавала. У відповіді на відзив багато разів зазначено слово «інсульт», проте у 2014 році у ОСОБА_6 стався інфаркт, який в подальшому і став причиною смерті. На думку представника відповідача, це ще раз вказує, що позивач навіть не обізнана про деталі хвороби ОСОБА_6

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог так як вони безпідставні, підтримали власний відзив.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 74 СК України визначає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року N 6-2253цс15.

Частина 1 статті 57 СК України визначає яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Згідно з положеннями статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того частина 1 статті 62 СК України визначає, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_6.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини 15.09.2017 року звернувся син - ОСОБА_3 та 20.03.2018 року ОСОБА_1

До спадкової маси, як вбачається з матеріалів справи належить квартира АДРЕСА_3 та грошові кошти які розмішені на рахунках в ПАТ «Ощадбанк».

Згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №41578 від 25.10.2017 року, квартира АДРЕСА_3 належала на праві власності ОСОБА_6 - Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.06.1994 року та Ѕ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.11.2005 року.

Позивач звертаючись до суду з позовом зазначала, що вона з 2008 року проживала з померлим ОСОБА_6 однією сім?єю без реєстрації шлюбу та просила встановити зазначений факт.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю позивач суду надала копії квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_3.

Проте з квитанцій не можливо встановити хто сплачував за такі послуги, хоча платником зазначено ОСОБА_6

Наявність оригіналів квитанцій у позивача не свідчить що саме вона сплачувала за рахунками та за власні кошти.

Представник відповідача зазначав у відзиві, що відповідач також сплачував житлово-комунальні послуги. Водночас з квитанцій вбачається, що ці оплати були проведені в січні 2018 року, тобто після смерті батька, а оскільки суд досліджує проміжок часу до смерті ОСОБА_6, тому вказані квитанції не є належними доказами в даній справі.

Позивач зазначала, що вона неодноразово перебувала на лікуванні разом з ОСОБА_6 в закладах охорони здоров'я, так як його стан здоров'я був нестабільний, а діти ОСОБА_6 не цікавились станом його здоров'я.

Водночас позивач не надала жодної виписки з картки хворого для огляду в судовому засіданні в оригіналі та не надані копії для приєднання до матеріалів справи.

В той же час, відповідач надав суду копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6, який в період часу з 19.08.2014 року по 05.09.2014 року перебував на лікуванні у Олександрівській клінічній лікарні.

Суд також не може взяти до уваги як підтвердження спільного проживання позивача та ОСОБА_6 заяву, яка підписана ОСОБА_6 18.08.2016 року, оскільки судом не встановлено належність підпису останньому, враховуючи що сторона відповідача категорично заперечувала написання особисто ОСОБА_6 вказаної заяви.

Надані позивачем чеки на купівлю продуктів харчування суд також не може взяти до уваги як належні докази ведення спільного господарства, так як не можливо встановити що саме вказані продукти придбавались позивачем. Також варто зауважити, що позивач є не молодою людиною, та з врахуванням її стану здоров'я, який суд спостерігав в судовому засіданні коли ОСОБА_1 надавала особисті пояснення, суд має сумніви, що кожного дня ОСОБА_1 мала можливість за станом здоров'я доїжджати з АДРЕСА_6 до станції метро «Лук'янівка» придбавати ліки та продукти харчування, а потім повертатись за місцем проживання - до АДРЕСА_6 (чеки надано лише за 2017 рік). Крім того, представник позивача у відзиві на позовну заяву сам зазначив, що ОСОБА_1 потребує послуг сиділки за станом здоров'я.

Позивачем до позовної заяви також надані чеки про придбані ліки, які суд не може прийняти як докази придбання їх для ОСОБА_6, так як суду не надано медичну документацію з якої можна зробити висновок, що дійсно саме такі лікарські препарати були необхідні ОСОБА_6

На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_6 позивач надала фотокартки, проте вони не містять відомостей про дати їх створення, ні обставин за яких вони були зроблені.

Крім того, суд не може взяти до уваги як належний доказ роздруківку розмови відповідача з померлим ОСОБА_6, який відбувся 19.05.2016 року, оскільки судом не досліджувався оригінал запису та не встановлено між ким відбулась розмова.

В особовій картці працівника, яка 09.07.2012 року заповнювалась ОСОБА_6 про сімейний стан (у момент заповнення особового листка) зазначив: «син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5». Як вбачається, будь-яких відомостей про цивільну дружину не зазначено.

Позивач зазначила, що кошти в сумі 18 000,00 доларів США, які вона отримала від продажу будинку були витрачені на ремонт квартири внаслідок чого збільшилась її вартість.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 19.05.2006 року, житловий будинок АДРЕСА_7 відчужено за 37 303,00 грн., що за курсом НБУ станом на 19.05.2006 року становило 7 387,00 доларів США (100 доларів США = 505,00 грн.). Суду не було надано доказів, що будинок було відчужено за ціною 18 000,00 доларів США.

Донька позивача - ОСОБА_7 в судовому засіданні як свідок пояснила, що від продажу будинку мати їй віддала 4 000,00 доларів США.

Позивач не надала суду доказів, що квартира збільшилась у вартості з 2008 року, не надано доказів, що позивач несла трудові чи грошові затрати для збільшення її вартості, а свідчення позивача про проведені ремонті роботи не підтверджені належними та допустити доказами.

В судовому засіданні ОСОБА_7 як свідок пояснила, що її мати - позивач у справі проживала однією сім'єю з ОСОБА_6 з 2008 року, разом проводили ремонтні роботи в квартирі на АДРЕСА_6. Ремонті роботи проводили власними силами, відремонтували стелю, так як протікав дах будинку, змінили вікна, а інших робіт не проводили. Свідок пояснила, що сімейних свят у матері та ОСОБА_6 не було, вона до них навідувалась рідко, більше приходили вони вдвох до свідка на АДРЕСА_9

ОСОБА_8 в судовому засіданні як свідок пояснила, що вона працювала в кіоску біля будинку на АДРЕСА_8 та років 10 тому померлий ОСОБА_6 їй розповідав що він знайшов собі жінку.

ОСОБА_9 в судовому засіданні як свідок пояснив, що він був свідком як ОСОБА_6 разом із ОСОБА_1 проживали однією сім?єю.

Свідчення сторін та свідків, надані в судовому засіданні є суперечливими, проте надані суду пояснення не вказують жодної конкретної інформації про обставини та факти спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Отже, судом під час слухання справи не встановлено, що позивач та ОСОБА_6 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, придбавали інше майно в інтересах сім?ї.

Таким чином оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд не встановив в судовому засіданні, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю, не встановлено також відповідно і підстав для визнання квартири спільним майном подружжя, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

Відмовити в позовіОСОБА_10 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживанняоднієюсім'єю, визнанняспільним майна подружжя, поділ майна -в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 лютого 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула