Провадження № 2/679/60/2019
Справа № 679/1310/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2019 року м. Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:
судді Гавриленко О.М.,
секретарі судового засідання Василюк Л.С., Лисюк О.О.,
номер справи 679/1310/18,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_3 митниця ДФС,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про зняття арешту з майна,
за участю представників учасників справи:
представника позивача ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_5,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_6,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про зняття арешту з майна.
Вказав на те, що підтвердженням його права власності на спірний автомобіль є наявність у нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СРВ 174473, яке видане сьомим МРВ ДАІ м. Нетішин УМВС України у Хмельницькій області 12 вересня 2007 року.
13 серпня 2018 року вказаний транспортний засіб позивача під його керуванням був зупинений поліцейським роти №3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та затриманий, у звязку з виконанням постанови державного виконавця Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 19 березня 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної при примусовому виконанні постанови апеляційного суду Хмельницької області від 08 березня 2011 року №33-259/2011 про конфіскацію автомобілів: «PEUGEOT», 2003 року випуску, кузов №VF3GBWJYB96053521, «Volkswagen Transporter», 2004 року випуску, кузов №WV 1ZZZ7HZ4H083331, «Citroen Jumpy», 2006 року випуску, кузов №VF7BZWJYB86275215, в ОСОБА_2 на користь держави, накладено арешт на все майно, що належить останньому, у межах суми 208132,96 грн.
Арешт на автомобіль позивача був накладений відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру МВС, згідно яких належний йому транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_2, з чим позивач не погоджується.
22 жовтня 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_5 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому висловила свої заперечення щодо заявленого позову. Вказуючи на відсутність підстав для задоволення позову зазначила, що набуття права власності на транспортні засоби за договором купівлі-продажу регулюється положеннями глави 53 Цивільного кодексу України та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, яких позивач не дотримався при купівлі автомобіля.
До цього часу спірний транспортний засіб не був знятий з реєстрації або перереєстрований на нового власника у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС або через центр надання адміністративних послуг та не отриманий технічний паспорт на нього на імя позивача. При цьому, зазначила, що експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції забороняється.
Вказує на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності підстав набуття ним права власності на транспортний засіб, в звязку з чим в задоволенні позову просить відмовити.
Відзив на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 до суду не подав.
01 жовтня 2018 року ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області дана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
28 листопада 2018 року ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.
22 грудня 2018 року ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.
Позивач в судове засідання не зявився. В судовому засіданні 18 січня 2019 року позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Окремо пояснив, що мав намір зняти даний транспортний засіб з реєстрації та перереєструвати на себе, як власника, однак через відсутність коштів не міг таке зробити. Через деякий час, коли у нього зявились кошти, він хотів здійснити таку перереєстрацію, однак довідався, що на автомобіль накладено арешт.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні, давши пояснення аналогічні зазначеним в позові. Окремо наголосив на тому, що договір купівлі-продажу транспортного засобу позивача відповідає вимогам законодавства і є тим правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності ОСОБА_1 на автомобіль. Також належність позивачу на праві власності автомобіля підтверджують поліси обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданих на імя ОСОБА_1 за період з 2008 року по 2018 рік. Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_5 про застосування позовної давності, то вказав, що позовна давність не застосовується до віндикаційних позовних вимог, які мають місце в даному випадку.
Представник відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, вказала на відсутність підстав у його задоволенні, підтримавши викладені нею заперечення на позов у відзиві на позовну заяву від 18 жовтня 2018 року. Звернула увагу на те, що одночасне укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та оформлення довіреності на розпорядження та користування таким є взаємовиключеним та підтверджує те, що власником транспортного засобу є ОСОБА_2, а позивач є користувачем на підставі виданої власником довіреності. Окремо зазначила, що позивачем позов про зняття арешту з майна подано з пропуском строку позовної давності щодо таких вимог, а тому просила відмовити в задоволенні позову також і з цієї підстави.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні при вирішенні спору поклався на розсуд суду.
Заслухавши учасників справи, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в позові слід відмовити зважаючи на таке.
Як убачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 19 березня 2012 року у виконавчому провадженні №31352245, у порядку виконання постанови Апеляційного суду Хмельницької області №33-259/2011 від 08 березня 2011 року про конфіскацію автомобілів «PEUGEOT», 2003 року випуску, кузов №VF3GBWJYB96053521, «Volkswagen Transporter», 2004 року випуску, кузов №WV1ZZZ7HZ4H083331, «Citroen Jumpy», 2006 року випуску, кузов №VF7BZWJYB86275215, накладено арешт на все майно. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_2, а стягувачем Держава (арк. спр.11).
Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо наявності чи відсутності підстав для зняття арешту з майна, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про дорожній рух».
Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.
До принципово важливих складових цієї процедури належать зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.
Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.
Пунктом 8 Порядку №1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух», а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу.
Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.
Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).
Сутність та правова природа цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Результат аналізу зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.
Разом з тим, цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).
Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.
Доводи позивача та його представника про те, що факт укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля підтвердженого актом приймання передачі та довіреностями суд відхиляє, оскільки видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.
Водночас заслуговують на увагу суду аргументи представника відповідача ОСОБА_5 про те, що одночасне укладення договору купівлі - продажу автомобіля від 13 вересня 2007 року та оформлення ОСОБА_2 довіреності від того ж числа на імя позивача вказує на усвідомлення останнім того, що в момент їх укладення автомобіль і надалі продовжує залишається у власності ОСОБА_2, а тому реалізація його права на користування транспортним засобом потребує дозволу власника на таке у вигляді довіреності.
Вказане підтверджується також оформленням наступних довіреностей від 07 серпня 2012 року та 11 серпня 2016 року.
Крім того, судом враховується та обставина, що означені вище довіреності від 13 вересня 2007 року, 07 серпня 2012 року та 11 серпня 2016 року були видані ОСОБА_2 на імя не лише позивача по справі, а й інших осіб, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яких ОСОБА_2 уповноважив, як власник, на вчинення таких же дій відносно спірного автомобіля, як і ОСОБА_1
Не погоджується суд і з твердженнями представника позивача, що поліси обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 квітня 2008 року, 14 серпня 2009 року, 02 травня 2012 року, 17 травня 2013 року, 21 травня 2014 року, 21 травня 2015 року, 02 серпня 2016 року, 03 серпня 2017 року та 10 серпня 2018 року (арк. спр. 16-24) є доказом належності на праві власності спірного автомобіля позивачу, так як такі видаються лише власнику транспортного засобу, виходячи з наступного.
Як убачається з приписів ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Субєктами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до вимог ст. 4 названого вище Закону є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.
Водночас, ст. 1 Закону визначено, що страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом
вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
З аналізу наведених норм суд дійшов висновку про те, що законодавець не повязує субєкта обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з особою лише власника наземного транспортного засобу, таким може бути також особа, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, що спростовує вище наведені аргументи представника позивача.
Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1, то суд, зважаючи на недоведеність позивачем заявлених вимог, що є самостійною підставою для відмови у позові, не вбачає підстав для відмови у позові у звязку із застосуванням строків позовної давності.
За сукупності вище викладених обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ст. 141 ЦПК України та, зважаючи на відмову в позові, покладає такі на позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про зняття арешту з майна відмовити повністю.
Судові витрати покласти на ОСОБА_1.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: 35826, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2).

Відповідачі: ОСОБА_2 (місце проживання: 30100, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3);

ОСОБА_3 митниця ДФС (місцезнаходження: 29010, м. Хмельницький, вул. Пілотська, 2, ЄРДПОУ 39423132).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (місцезнаходження: 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, просп. Незалежності, 12, ЄРДПОУ 34786565).

Повне судове рішення складено 15 лютого 2019 року.

Суддя О.М. Гавриленко