Житомирський апеляційний суд
Справа №285/885/19 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 33 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року, ухвалене суддею Літвин О.О. в місті Новограді-Волинськомупо цивільній справі №285/885/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 37 023,52 грн грошових збитків, у вигляді різниці між страховим відшкодуванням і фактичним відновлювальним ремонтом пошкодженого майна та 17 289 грн на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12.06.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel Movano, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі автомобіль Opel), порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з його автомобілем Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі автомобіль Citroen), який отримав механічні пошкодження. Розмір завданих збитків, заподіяних пошкодженням його транспортного засобу оцінено в розмірі 42 5714,13 грн, а відновлювальний ремонт у сумі 79 298,72 грн. Оскільки страхове відшкодування ним фактично було отримано в сумі 42 5714,13 грн, то різниця між необхідними витратами на відновлення пошкодженого автомобіля Citroen та страховою виплатою складає 37 023,052 грн, яку і просив стягнути з винуватця ДТП.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи просить вказане рішення суду скасувати, винести нове - про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зокрема посилається на те, що згідно звіту № SOS-739 від 21.06.2018, виготовленого регіональним партнером ТОВ СОС Сервіс України, завдані збитки, заподіяні пошкодженням транспортного засобу та які підлягали виплаті страховою компанією, оцінено в розмірі 42 5714,13 грн. Відновлювальний ремонт, тобто фактичні витрати, що мають бути витрачені на ремонт пошкодженого транспортного засобу оцінено в розмірі 79 298,72 грн. Отже, різниця між його фактичними необхідними витратами на відновлення пошкодженого автомобіля Citroen Berlingo та розміром отриманого страхового відшкодування становить 37 023,052 грн. Сума у розмірі 79 298,72 грн, яка була визначена експертом для повного відновлення автомобіля вираховувалася із застосуванням порівняння справжніх цін на запчастини до авто, матеріалів та робіт і розраховувались відповідні калькуляції. Однак, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги даний звіт, як письмовий доказ, в якому враховано вартість робіт, необхідних для повного відновлення пошкодженого його автомобіля. Та обставина, що страховою йому було виплачено 42 5714,13 грн є лише вимогою ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не забезпечує повний захист його права на відшкодування нанесеної шкоди, а зменшення страхового відшкодування на коефіцієнт зносу є лише диспозицією даного закону. Проте судом проігнорована та обставина, що є нереальним пошук автозапчастин для відновлення автомобіля, які мають знос та відповідатимуть відсотку зносу запчастин його автомобіля. Також судом не було в повній мірі досліджено обставин нанесення йому моральної шкоди, яка полягала у завданні негативних наслідків у результаті ДТП, не обґрунтовано розумність, справедливість та характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності та глибину його страждань.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.06.2018 о 17 год. 00 хв. в м. Новоград-Волинський, Житомирська область, по вул. Житомирській, 67 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Citroen, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02.07.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постанова суду набрала законної сили та є чинною.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Opel на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі Страхова компанія) на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АК 6655834 від 16 червня 2017 року. Ліміт відповідальності на момент події встановлений в сумі 100 000 грн, про що свідчить страховий Акт № UA056/L01/01 від 12.09.2018 (а.с. 7).

Зі змісту звіту № SOS-739 від 21.06.2018 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, зробленим на замовлення Страхової компанії вбачається, що вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Citroen становлять 42 571,13 грн (без ПДВ), вартість відновлювального ремонту 79 298,72 грн (без ПДВ) (а.с. 6).

28 вересня 2018 року Страховою компанією на підставі страхового акту від 12.09.2018 ОСОБА_1 виплачено 42 275,20 грн страхового відшкодування згідно звіту з визначення вартості матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Citroen, що підтверджується повідомленням про отримання грошового переказу (а.с. 8).

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 1 Закон України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.).

Статтею 979 ЦК України та статтею 16 ЗУ «Про страхування» передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхова компанія, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Дана правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №520/102565/16-ц.

Разом з тим, пунктом 36.7 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що в разі незгоди з розміром відшкодування особа, яка має право на страхове відшкодування, вправі оскаржити в судовому порядку рішення страховика про здійснення страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 28 вересня 2018 року отримав 42 275,20 грн страхового відшкодування, тобто погодився з таким розміром, визначеним страховою компанією відповідача. Належних та допустимих доказів незгоди з такою сумою та оскарження її в судовому порядку, ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду позивачем не надано.

А тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 37 023,52 грн, оскільки на страховика відповідача покладений обов`язок виплати страхового відшкодування лише у межах суми страхового ліміту. І лише у разі, коли розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи.

Вирішуючи спір щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення даної позовної вимоги та стягнув її у розмірі 5 000 грн з відповідача.

Так, згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна має проводитися особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

За таких обставин, безпідставними є доводи позивача в апеляційній скарзі відносно того, що рішення в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим.

Як зазначено в мотивувальній частині судового рішення, при вирішенні питання щодо відшкодування шкоди, суд першої інстанції врахував обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, їх негативний наслідок, в тому числі і пов`язаний з пошкодженням автомобіля, який належить позивачу на праві власності та неможливістю його використовувати, як засобу пересування, необхідністю проведення ремонту, було порушено звичний життєвий уклад. Позивач внаслідок ДТП, яка викликала у нього негативні емоції та порушення ПДР України, поніс душевні страждання, у зв`язку з чим був порушений його звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобились додаткові матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін в його житті, виходив із принципу розумності, виваженості і справедливості та правильно визначив достатнім і необхідним розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу і частково задовольнив його вимоги у сумі 5 000 грн, що відповідає положенню п.п. 8,9 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Колегія суддів вважає, що вказана сума є достатньою і обґрунтованою, підстав для її збільшення не вбачає.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не має ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Будь-яких належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2«а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст складено 06.09.2019