Справа № 481/966/18
Провадж.№ 2/481/67/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 лютого 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ціпивко І.І.,

за участю секретаря судового засідання Філіпської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Новий Буг Миколаївської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просить постановити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком № 20, який належить йому на праві власності, по вул. Воронова в с. Станційне Новобузького району Миколаївської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка є його дочкою яка зареєстрована в його будинку та в спірному житлі не проживає з грудня 2016 року, оскільки переїхала проживати за іншою адресою, в добровільному порядку не бажає знятися з місця реєстрації. Реєстрація відповідачки в будинку позивача порушує його права на розпорядження житлом, яке перебуває виключно у його власності. Крім цього, відповідачка не приймає участі в утриманні будинку, не дбає про дане майно та не проводить оплату за користування ним. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування його житловим будинком.

Позивач в судове засідання не зявився але подав до суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без його участі, просить позов задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно повідомлена про слухання справи, на адресу суду повернувся лист, з якого вбачається, що вона свідомо відмовилася від отримання листа, що стверджується конвертом на якому зазначено причину повернення листа.

При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не зявились, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 25 листопада 1997 року, виданого на підставі розпорядження голови РДА №441-р від 29 липня 1997 року, встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок № 20 по вул. Воронова в с. Жовтневе Новобузького району Миколаївської області.

Також судом встановлено та підтверджується копією будинкової книги, що 28 травня 2011 року у спірному житловому будинку ОСОБА_3 зареєструвала своє місце проживання. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, також підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16 липня 2018 року та відповіддю Виконавчого комітету Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області на запит суду в порядкуст.187ЦПК України.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному житлі протягом останніх двох років. Це підтверджується обставинами та відомостями, які містяться в Акті обстеження фактичного не проживання, виданого Новобузькою міською радою Новобузького району Миколаївської області від 18 лютого 2019 року, який складено комісійно та згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 по вул. Воронова, 20 в с. Станційне, Новобузького району, Миколаївської області, зареєстрована, але не проживає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Скориставшись своїм правом, позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

В п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Частиною першоюстатті 383 ЦК Українитастаттею 150 ЖК Української РСРзакріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першоюстатті 156 ЖК Української РСРпередбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить такожстаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другійстатті 64 цього Кодексу.Припинення сімейнихвідносинз власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Так, згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членівсім'ї наймача належать дружина наймача,їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вонипостійнопроживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_4 є членом сімї наймача в розумінні ст. 64 ЖК України, оскільки разом проживала з позивачем в будинку, що розташований по вул. Воронова, 20 у с. Станційне Новобузького району Миколаївської області, вони разом вели спільне господарство та були повязані спільним побутом до 2016 р., після чого вона одружилася та переїхала проживати за іншою адресою.

Підстави втрати членом сім'ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другоюстатті 405 ЦК України, згідно з якоючлен сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім'ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в розумінні ст. 64 ЖК України є членом сімї наймача ОСОБА_1, не проживає у житловому будинку по вул. Воронова, 20, у с. Станційне Новобузького району Миколаївської області більше двох років, що підтверджується актом.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_2 обрала собі інше місце проживання, спірне житло залишила і в ньому не проживає понад, встановлений законом, термін без поважних причин, не сплачує витрати на утримання будинку; позивач, як власник житла, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом.

На підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Так, згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому з відповідачки в користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України,-

ухвалив:

Позов задовольнити повністю. Визнати ОСОБА_2такою, що втратила право користування житловим будинком № 20 по вул. Воронова в с. Станційне Новобузького району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 55601, Миколаївська область, Новобузький район, с. Жовтневе, вул. Воронова, 20, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: 55601, Миколаївська область, Новобузький район, с. Жовтневе, вул. Воронова, 20.

Повне судове рішення складено 21.02.2019 року.

Суддя І.І.Ціпивко