Житомирський апеляційний суд
Справа №758/8418/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 26 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О.

у цивільній справі №758/8418/17 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 15.09.2010 року в загальній сумі 17 084,59 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 15.09.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, що за домовленістю сторін складається із анкети-заяви Відповідно до його умов відповідач отримав кредит на суму 7 700, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманого кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2017 року склала 17084,59 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15.09.2010 року в сумі 14 694,85 грн. та судовий збір у сумі 1 600,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішенням суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не були з`ясовані всі обставини справи, що викладені у відзиві на позовну заяву, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Зокрема відмовлено у задоволенні клопотання про витребування від позивача оригіналів документів для їх огляду, оскільки суду були надані неякісні їх копії. Крім того вказує, що згідно Постанови Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №553/1449/16-ц докази видачі нової картки, як-то довідка про обслуговування кредитної карти клієнта, не є належним та допустимим доказом перевипуску попередньої картки за договором, що закінчився. Додана позивачем до матеріалів справи фотографія відповідача не відображає повної інформації для встановлення того, що номер картки на фото відповідає номеру кредитної картки № НОМЕР_1 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня - 01.2017 року та не дає можливості належним чином встановити факт її відповідності обставинам справи. Зазначає, що згідно оскаржуваного рішення стягується заборгованість саме за кредитним договором від 15.09.2019 року, який не переукладався, а тому суд першої інстанції був зобов`язаний застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2010 року між ПА КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, що складається із анкети-заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит на суму 7 700, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.6-31).

Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості за договором від 15.09.2010 року остання станом на 30.04.2017 року, склала 17 084, 59 гривень, в тому числі: 4 099, 76 грн. - заборгованість за кредитом; 10 095, 09 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 789, 74 грн. - штраф (процентна складова)(а.с.4,5).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував умови договору та вважав, що стягненню підлягає заборгованість за кредитом, відсотками і штрафом.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо, зважаючи на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 15 вересня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Довідка про умови кредитування, в даному випадку не підтверджує вимог Банку щодо погодження умов кредитування, оскільки вона підписана 29 вересня 2010 року. Проте, вимоги позивачем пред`явлені щодо договору від 15.09.2010 року, тобто зовсім за іншу дату.

У анкеті-заяві від 15.09.2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.10.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 ст.81 ЦПК доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 жовтня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові Великої Палати від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

За наведених обставин рішення суду в частині стягнення відсотків за користування кредитом та штрафу підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові в цій частині.

Разом з тим, обгрунтованими є висновки суду щодо стягнення основного кредиту в сумі 4099 грн.76 коп.

Так, відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В даному випадку укладений між сторонами кредитний договір від 15 вересня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК пропорційно до розміру задоволених вимог позивача та апелянта підлягають відшкодуванню і понесені ними судові витрати.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2019 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом з 14694,85 грн. до 4099 грн.76 коп. та розмір витрат по сплаті судового збору з 1600 грн. до 384 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 1824 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 06.09.2019 року.