П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-2384 Головуючий у1-й інстанції - Арапіна Н. Є.

Унікальний №755/4592/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Борисової О. В.

ГаращенкаД. Р.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (зараз - АТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 грудня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 31 січня 2018 року становить у розмірі 71 646,14 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 486,82 грн., заборгованості по процентам за користуванням кредитом у розмірі 61 551,50 грн., пені та комісії у розмірі 5 719,91 грн., фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн., процентної складової штрафу у розмірі 3 387,91 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість станом на 31 січня 2018 року у розмірі 71646,14 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року позов задоволений частково. Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором станом на 31 січня 2018 року у розмірі 1 914 грн. 16 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 486 грн. 82 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 860 грн.; штрафи - 567 грн. 34 коп. У задоволенні решти позовних вимог, зокрема - про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 60 691 грн. 50 коп. (61551,50 - 860), суд відмовив за безпідставністю заявленого позову.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 60 691 грн. 50 коп., АТ КБ "ПриватБанк" через свого представника, Литвиненко О. Л., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити у повному обсязі (а.с.150-152).

Отже рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту, пені, комісії та штрафів не оскаржується, а тому у апеляційному порядку в цій частині не перевіряється.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач у встановлений судом строк не подав.

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи за апеляційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 60 691 грн. 50 коп. районний суд виходив з наступного.

Як вбачається з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» відповідачем отримано кредитну картку Visa Classic з базовою відсотковою ставкою - 3,0% на місяць, розміром щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, з пенею за несвоєчасне погашення заборгованості пеня = пеня (1) + пеня (2), де : пеня (1) (базова відсоткова ставка за договором)/ 30нараховується за кожний день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.

За умовами п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архив Умови та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https: //privatbank.ua/terms/, банк наділений правом змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків.

Відповідно до тарифного плану «Універсальна, 30 днів пільгового періоду" було погоджено базову відсоткову ставку на рівні 30,00 % на місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році).

За умовами ч. ч. 2, 3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до відомостей розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 грудня 2011 року відсоткова ставка (поточна заборгованість), починаючи з 09 грудня 2011 року становить 30,00 %, а з 01 вересня 2014 року становить 34,80 %.

Однак позивачем не надано доказів на підтвердження укладення між сторонами договору про зміну умов кредитування, як того вимагає ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника, з наданих позивачем суду виписок по рахунку та розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок відсотків, оскільки такий розрахунок потребує спеціальних знань у галузі фінансово-кредитних операцій, районний суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період після збільшення відсоткової ставки задоволенню не підлягають. Тому суд задовольнив вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом на суму до збільшення розміру процентної ставки станом на 31 серпня 2014 року, яка становить 860 грн.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

За правилом ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

У даному випадку, як убачається з наявних у розпорядженні суду письмових доказів, строк кредитування закінчився 31 жовтня 2015 року разом із закінченням строку дії картки (а.с.126).

З огляду на цю обставину правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті відсотків, нарахованих за період з 01 листопада 2015 року до 31 січня 2018 року відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Такий правовий висновок викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.4 ст.263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

При вирішенні справи районний суд не звернув уваги на ці обставини та вищенаведений правовий висновок.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що висновки районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст. ст. 251, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Судом також невірно застосовано до спірних правовідносин положення ЦК України щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов'язань.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даному випадку відповідач у районному суді подав заяву про застосування позовної давності (а.с.53).

Зазначаючи, що позовна давність не спливла, районний суд не звернув увагу на ту обставину, що відповідно до умов договору проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно, тому позовна давність повинна відраховуватись від строку виконання кожного із щомісячних платежів.

Як вже зазначено вище, вимоги про стягнення процентів за період з 01 листопада 2015 року до 31 січня 2018 року є безпідставними.

Відповідно до наданого на підтвердження заявленого позову розрахунку позивач заявив вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період починаючи з 31 січня 2012 року (а.с.5-6).

Позов поданий до суду (направлений поштою) 20 березня 2018 року (а.с.41).

З огляду на цю обставину, до вимог про стягнення процентів за період з 31 січня 2012 року до 28 лютого 2015 року у розмірі 2 328 грн. 50 коп. позовна давність спливла, оскільки ця заборгованість вже станом на 28 лютого 2015 року мала статус простроченої (а.с.6), а тому правові підстави для задоволення цієї частини позову відсутні.

Отже позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами підлягають до задоволення лише за період з 27 березня 2015 року до 31 жовтня 2015 року.

У своєму розрахунку позивач визначив заборгованість за означений період у розмірі 4 051 грн. 16 коп. (6379,66 - 2328,50; а.с.6).

Водночас відповідач вказує, що ця сума заборгованості нарахована за процентною ставкою, збільшеною Банком у односторонньому порядку з порушенням умов договору, без належного повідомлення ОСОБА_7 про таке підвищення.

Ці аргументи сторони заслуговують на увагу, оскільки з наданого позивачем розрахунку убачається підвищення процентної ставки з 30% річних до 34,8%, 43,2% річних (а.с.6), однак доказів дотримання процедури зміни тарифів, встановленої п. 1.1.3.2.3. Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, позивач суду не надав.

За таких обставин заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами за період з 27 березня 2015 року до 31 жовтня 2015 року підлягає стягненню за процентною ставкою 30% річних у розмірі 2820 грн. 80 коп. ( (30% х 8,97 : 34,8% = 7,73) + (30% х 26,9 : 34,8% = 23,19) + (30% х 8,96 : 34,8% = 7,72) + (30% х 348,73 : 43,2% = 242,17) +(30% х 379,27 : 43,2% = 263,38) + (30% х 13,11 : 43,2% = 9,10) + (30% х 13,36 : 43,2% = 9,28) + (30% х 414,20 : 43,2% = 287,64) + (30% х 14,32 : 43,2% = 9,94) + (30% х 465,82 : 43,2% = 323,49) + (30% х 15,57 : 43,2% = 10,81) + (30% х 524,03 : 43,2% = 363,91) + (30% х 551,39 : 43,2% = 382,90) + (30% х 597,69 : 43,2% = 415,06) + (30% х 19,98 : 43,2% = 13,88) + (30% х 648,86 : 43,2% = 450,60).

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

У зв'язку з ухваленням нового рішення за правилом ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позову у розмірі 238 грн. 24 коп. (1762 грн. + 2643 грн. = 4 405 грн. х 3874,96 : 71646,14; а.с.39; 153).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д) заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 27 березня 2015 року до 31 жовтня 2015 року у розмірі 2 820 грн. 80 коп. (Дві тисячі вісімсот двадцять грн. 80 коп.).

У зв'язку з чим загальну суму стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 грудня 2011 року збільшити з 1 914 грн. 16 коп. до 3 874 грн. 96 коп.(Трьох тисяч вісімсот сімдесяти чотирьох грн. 96 коп.).

Рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат змінити.

Збільшити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь Акціонерного товариства КомерційнийБанк "ПриватБанк" на відшкодування судового збору, з 47 грн. 04 коп. до 238 грн. 24 коп. (Двохсот тридцяти восьми грн. 24 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О. В. Борисова

Д.Р. Гаращенко