РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/5252/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/391/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення 30.12.2018

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В., судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач отримала у позивача в борг грошові кошти в сумі 45 000 грн., на підтвердження чого є боргова розписка. За умовами цієї розписки відповідач зобовязувалася повернути позивачеві грошові кошти у встановлений термін до 25.07.2015. Однак, відповідач не виконала покладені на неї зобовязання, тому він звернувся до суду про стягнення з відповідачки боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми та судові витрати. Крім того, просить суд стягнути з відповідачки 2000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 45 000 грн. основної суми боргу; 1756,85 грн. 3% річних; 5175 грн - інфляційні втрати; 3190 грн. - витрати повязані з оплатою правничої допомоги; 551,20 грн. судові витрати, сплата судового збору, а всього 55673,05 грн.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що будучи допитаною за правилами свідка, вона категорично заперечила проти позики коштів у позивача та написання наданої позивачем розписки. Однак суд першої інстанції вважав, що її пояснення не узгоджуються із встановленими в ході розгляду справи обставинами, в той час як обставини справи встановлені лише на підставі єдиного доказу наданого позивачем: письмової розписки, написання якої вона заперечила та висновком експерта, правильність якого спростована висновком спеціаліста-криміналіста.

Вважає, що висновок суду першої інстанції щодо неналежності висновку спеціаліста-криміналіста від 26.07.2018, як доказу у справі, оскільки ОСОБА_6 не працює у спеціалізованій державній експертній установі, є помилковим.

Також, вважає, що суд безпідставно відмовив у призначенні повторної почеркознавчої експертизи, проведення якої суд міг доручити і спеціалізованій експертній установі.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та відмовити позивачу у позові в цій частині.

У поданому представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 відзиві на апеляційну скаргу, вважає, що доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими.

Зазначає, що пунктом 3 розділу V Наказу Міністерства юстиції від 03.03.2015 за №301/5 "Про затвердження Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів" встановлено перелік видів судових експертиз та експертних спеціальностей, за якими присвоюється кваліфікація судового експерта фахівцям, що не працюють у державних спеціалізованих установах. Так , почеркознавча експертиза в даному переліку відсутня. Отже, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги висновок спеціаліста-криміналіста від 26.07.2018 як на підтвердження позиції відповідача про те, що відповідачкою не виконувався ні текст розписки від 24.06.2015, ні підпис в цій розписці.

Також, просить врахувати, що наявність протилежного до висновку експерта висновку спеціаліста-криміналіста, який не має кваліфікації судового експерта по проведенню почеркознавчої експертизи не є підставою для призначення повторної експертизи.

За наведеного, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що між сторонами було укладено договір позики від 24 червня 2015 року на суму 45 000 грн, які позичальником не повернуті, тому заявлені вимоги про повернення суми позики, 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню. Відмовляючи в частині позову про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку відшкодування моральної шкоди при порушенні умов виконання договірних відносин не передбачена самими договором (розпискою).

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 червня 2015 року на підставі боргової розписки, складеної за підписом ОСОБА_2, відповідач отримала у борг від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 45 000 грн, які зобов'язувалася повернути до 25 липня 2015 року (а.с.12).

Свої зобов'язання за борговою розпискою ОСОБА_2 не виконала - отримані грошові кошти в установлений в розписці строк не повернула.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов'язання не виконане.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

На виконання наведених вище норм права, ураховуючи правові висновки Верховного Суду України, належним чином дослідивши надані сторонами докази, з'ясувавши фактичні обставини справи відповідно до вимог ЦПК України, суд установив справжню правову природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики, факт передання відповідачу в позику коштів, його зобов'язання повернути кошти, спростували доводи відповідача, розрахувавши розмір заборгованості відповідно до вимог закону, у тому числі й щодо застосування положень статті 625 ЦК України, законно й обґрунтовано вирішив спір та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_4 від 22.03.2017, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04.04.2017, було призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.86,91).

Висновком судового експерта Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 1.1-92/17 від 18.05.2017, складеного за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи, встановлено, що рукописний текст розписки від 24.06.2015 виконаний ОСОБА_2. Підпис в розписці від 24.06.2015 виконаний ОСОБА_2 (а.с.110-119).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що висновок проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи є необґрунтованим та здійснений з численними порушеннями, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений висновок є обґрунтованим та зрозумілим, а сама по собі незгода відповідача з цим висновком не є підставою для визнання його необґрунтованим. Крім того, слід зазначити, що висновок експерта оцінюється в сукупності з іншими доказами, кожен із яких не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не укладала спірного договору, оскільки всупереч встановленому статтею 81 ЦПК України обов'язку доказування цю обставину вона не довела. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доданий до апеляційної скарги висновок спеціаліста-криміналіста від 24 липня 2018 року не є належним та допустимим доказом, який би спростовував факт укладення спірного правочину.

Наданий до суду першої інстанції висновок спеціаліста-криміналіста від 26 липня 2018 року про те, що зображення рукописного тексту та підпису, виконаного від імені ОСОБА_2, у ксерокопії розписки (боргової) від 24 червня 2015 року, написаної від імені ОСОБА_2 виконано, ймовірно, не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.159-176), колегія суддів не вважає переконливим доказом того, що відповідач не підписувала боргову розписку. При цьому суд бере до уваги, що дослідження виконано спеціалістом, який не попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, почеркознавче дослідження відбувалось на підставі копії, а не оригіналу досліджуваного документу, що видно з тексту висновку.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставної відмови у задоволенні клопотання про призначення ще однієї експертизи є необґрунтованими, оскільки наявність протилежного до висновку експерта висновку спеціаліста-криміналіста не є підставою для призначення повторної експертизи, оскільки висновок спеціаліста-криміналіста було обґрунтовано визнано судом першої інстанції недопустимим доказом.

Інших доводів в обґрунтування апеляційної скарги не апелянт не зазначив.

Отже, оскільки відповідач не заперечив належними і допустимими доказами факт надання розписки про позику коштів та тих обставин, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця, суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення з відповідача судових витрат у виді правничої допомоги в розмірі 3190 грн., оскільки на підтвердження даних витрат до матеріалів справи було долучено належні та допустимі докази, якими обґрунтовуються витрати з надання правничої допомоги у справі (а.с.17-19).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 квітня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

ОСОБА_7