Справа № 467/2159/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

головного державного виконавця Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області- Мазюк А.О.

в.о. начальника Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії та рішення заступника начальника Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ :

Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативою воно розглядається

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі стягувач) через свого представника звернулось до суду із указаною скаргою, умотивувавши її тим, що 16 лютого 2018 року державним виконавцем Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 24 грудня 2014 року Арбузинським районним судом Миколаївської області у справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості в сумі 24 328, 64 грн.

Проте, 02 січня 2019 року стягувач отримав постанову заступника начальника Арбузинсього РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 від 20 грудня 2018 року, якою останній повернув указаний виконавчий лист.

На думку стягувача, ця постанова є незаконною і такою, що винесена з порушенням діючого законодавства через те, що не було вжито усіх заходів для виконання судового рішення.

Зокрема, обґрунтовуючи свої доводи, стягувач посилався на те, що перевірка майнового стану боржника взагалі не здійснювалась, як то, не перевірявся факт наявності у нього на праві власності техніки, земельних ділянок, цінних паперів, морських та річних суден і вантажних вагонів, а також не зясовано даних про перетин кордону.

Таких висновків стягувач дійшов з огляду на дані автоматизованої системи виконавчих проваджень, до якої внесено лише постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2018 року, постанова про обєднання виконавчих проваджень від 14.06.2018 року та постанова про повернення виконавчого документа від 20.12.2018 року.

Крім того, субєкт оскарження указував на те, що державний виконавець не викликав боржника, до суду щодо його примусового приводу не звертався та не вчинив жодних заходів щодо доступу до його житла з метою виявлення майна.

Тож, не погодившись із рішенням заступника начальника Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа, субєкт звернення порушив перед судом питання про визнання його дій неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа в межах виконавчого провадження № 55815466 та зобовязання Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області розглянути питання щодо прийняття виконавчого листа від 24.12.2014 року по справі № 467/2159/14, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області, до виконання.

Позиція учасників судового провадження

Представник субєкта оскарження в судове засідання не зявився, про його дату, час і місце повідомлений належно, причин неявки не зазначив, 07 лютого 2019 року направив до суду заяву, у якій просив розглядати звернення без його участі.

З іншими заявами чи клопотання до суду не звертався.

Головний державний виконавець Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_3 в судовому засіданні вважала скаргу безпідставною, у звязку із чим просила у її задоволенні відмовити.

Державний виконавець Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1, дії і рішення якого оскаржуються, в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог стягувача та пояснив, що ним неодноразово було вжито усіх заходів щодо виявлення майна боржника, проте, вони результату не дали, у звязку із чим він прийняв рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

Посилання ж на дані автоматизованої системи виконавчих проваджень вважає необґрунтованим, так як до системи не вносяться усі без винятку дії державного виконавця, а лише ті з них, які безпосередньо направлені на виконання судового рішення, а також основні документи щодо руху виконавчого провадження.

Більш того, як указував ОСОБА_1, стягувач своїм правом на безпосереднє ознайомлення з виконавчим провадженням не скористався, натомість на основі даних автоматизованої системи виконавчих проваджень подав відповідну скаргу.

Крім того, вказував, що боржник від явки до відділу ДВС не ухилявся, про наявність виконавчого провадження знає, так само як і про розгляд судом цієї скарги, проте, майна, на яке за законом можливо звернути стягнення, на праві власності не має.

Щодо перевірки наявності у боржника вантажних вагонів, то такі дії є недоцільними, оскільки ОСОБА_4 не є фізичною особою підприємцем.

Тож, вважає, що здійснив усі можливі дії щодо розшуку майна боржника, через що просив у задоволенні скарги відмовити.

Установлені фактичні обставини та мотиви, з суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

У свою чергу, суд, заслухавши позицію учасників справи, дослідивши надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, також достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним), керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обовязків, зробив такі висновки.

Так, суд достовірно установив, що постановою начальника відділу Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 16 лютого 2018 року було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 24 грудня 2014 року Арбузинським районним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 24 328 грн. 64 коп., з яких відсотки за користування кредитом в сумі 9 083,89 коп. та пеня у розмірі 15 244,83 коп.

20 грудня 2018 року заступником начальника Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Тож, не погодившись із цим, стягувач ініціював судових розгляд скарги, оскільки вважав цю постанову протиправною і винесеною передчасно, без здійснення усіх можливих заходів щодо розшуку майна боржника.

Між тим, суд не може погодитись із таким за наступних мотивів.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, державний виконавець вправі прийняти рішення про повернення виконавчого документа стягувачу у разі, якщо здійснені ним заходи щодо розшуку майна боржника є безрезультатними.

Тож, здійснивши перевірку ужитих державним виконавцем заходів, суд не може погодитись із доводами стягувача, зокрема, через таке.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Норми зазначеного закону, так само як і положення Інструкції

з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5) (далі Інструкція), визначають загальну форму та регламентують порядок проведення виконавчого провадження, однак не установлюють вичерпного переліку дій державного виконавця, які мають бути обовязково вчинені ним щодо розшуку майна боржника.

При цьому, частина друга статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що розшук майна боржника майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Тож, слід дійти висновку, що державний виконавець, здійснюючи свої повноваження, самостійно визначає комплекс перевірочних дій у напрямку розшуку майна боржника і фактично на власний розсуд визначає чи є він достатнім та ефективним, а кінцевому рахунку, на підставі наявних у нього даних - й результативним або ж безрезультатним.

Але у цьому випадку, за результатами дослідження безпосередньо матеріалів виконавчого провадження, суд установ, що державним виконавцем було здійснено достатній обсяг дій щодо розшуку майна ОСОБА_2 аби зробити висновок про його відсутність у останнього.

Зокрема, 16 червня 2018 року, у звязку із тим, що на виконанні у Арбузинському РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області знаходилось декілька виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_2, останні були обєднані у зведене виконавче провадження за № 56612276, до якого увійшло й виконавче провадження № 55815466, дії у межах якого й оскаржуються наразі.

Та в межах зведеного провадження державний виконавцем було здійснено достатню перевірку наявності/відсутності у боржника майна, на яке можливо за законом звернути стягнення.

Зокрема, виконавцем перевірено наявність у ОСОБА_2 нерухомого майна шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 16 лютого 2018 року, 16 вересня, 2018 року, 27 вересня 2018 року, 22 жовтня 2018 року та 18 грудня 2018 року; здійснено запити до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів, а також про номери відкритих рахунків 16 лютого 2018 року, 28 серпня 2018 року, 16 вересня 2018 року, 24 вересня 2018 року, 18 жовтня 2018 року, 11 грудня 2018 року; здійснено запити до Пенсійного фонду України щодо отримання пенсії боржником, наявності укладених ним трудових та/або цивільно-правових договорів, зокрема, 16 лютого 2018 року, 28 серпня 2018 року, 16 вересня 2018 року, 24 вересня 2018 року, 18 жовтня 2018 року та 11 грудня 2018 року.

Тож, у межах виконавчого провадження, у тому числі й зведеного, державним виконавцем не лише було здійснено перевірку наявності/відсутності майна у боржника, а здійснено її декілька разів протягом часу з моменту відкриття виконавчого провадження (з лютого 2018 року) і до його закриття (грудень 2018 року).

Крім того, держаний виконавцем здійснено перевірку наявності/відсутності у боржника повітряних і морських суден (а.с. 50, 53), обєктів права інтелектуальної власності (а.с. 51), часток у корпоративних правах, акцій (а.с. 54), факту здійснення операцій з товарами (а.с. 55), отримання бюджетних дотацій (а.с. 56), сплати єдиного податку (а.с. 57), даних реєстру страхувальників, платників ПДВ, грошових зобовязань чи податкового боргу (а.с.58-60), інформацію про книги ОРО (а.с. 61), а також перевірено дані про наявність у ОСОБА_2 сільськогосподарської техніки (а.с. 72) і транспортних засобів (а.с. 76).

За таких обставин, говорити про те, що у межах виконавчого провадження не здійснювалась перевірка наявності/відсутності майна у боржника говорити не можна, у звязку із чим суд відхиляє такі доводи субєкта оскарження і вважає їх безпідставними, а самі ж дії державного виконавця щодо розшуку майна, на яке можливо звернути стягнення, достатніми.

Що ж до тверджень скаржника про те, що державним виконавцем не вживалось заходів для приводу боржника та не перевірялись факти перетину ним кордону, то вони спростовані дослідженими судом доказами.

Зокрема, матеріали виконавчого провадження містять у собі дані про те, що боржником кордон України не перетинався (а.с. 73), а підстав для звернення до суду із поданням про примусовий привід боржника установлено не було, як то, останній подав державному виконавцю декларацію про доходи та майно і свої письмові пояснення (а.с. 66-70), а як наслідок, від явки до відділу ДВС не ухилявся, тобто передумови, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» для цього відсутні.

Стосовно ж доводів про невжиття заходів щодо примусового проникнення до житла боржника, то суд звертає уваги на те, що таке питання постає за передумов, визначених, зокрема, ст. 439 ЦПК України, тобто за наявності достатніх відомостей про наявність у боржника майна або коштів або особу (осіб), у якої вони можуть перебувати чи знаходитись.

Та коли державним виконавцем установлено відсутність будь-якого майна або джерел отримання доходу, така його дія, як звернення до суду з поданням про примусове проникнення до його житла, втрачає свій сенс, принаймні, з огляду на неможливість довести перед судом наявності того майна боржника, на яке можливо звернути стягнення за законом, а більш того, і у контексті того, що такий захід являє собою вкрай надмірне втручання у права особи, а тому задля дотримання принципу пропорційності такого втручання слід мати у розпорядженні достатні дані про наявність у боржника такого майна.

Крім того, суд вважає слушними доводи державного виконавця про недієвість пошуку вантажних вагонів, які можуть перебувати у володінні боржника, так як ним було достовірно установлено, що останній не займається підприємницькою діяльністю.

Таким чином, у ракурсі установлених судом фактичних обставин, на підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що у цьому випадку державний виконавець діяв у відповідності до засад, що визначені ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», уживав усіх заходів, направлених на можливість примусового виконання судового рішення, проте, останні, у звязку з відсутністю у боржника майна, виявились безрезультатними, що й стало підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

А за такого, порушені у скарзі вимоги не можуть бути задоволені, так як суд не установив порушень вимог закону у діях державного виконавця, у той час, як його постанова про повернення виконавчого документа прийнята після повної, всебічної і комплексної перевірки наявності/відсутності майна боржника або ж його доходів.

За таких умов, подальше учинення дій в рамках виконавчого провадження, на цей час, є недоцільним, а як наслідок, правильна по суті постанова заступника начальника Арбузинсього РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 від 20 грудня 2018 року, якою останній повернув указаний виконавчий лист стягувачу, не може бути скасована, оскільки винесена обґрунтовано і з визначених законом підстав, у той час, як субєкт звернення, подав цю скаргу, керуючись своїм передчасним висновком про невжиття заходів щодо примусового виконання рішення.

Зокрема, жодних даних про ознайомлення представником стягувача безпосередньо із матеріалами виконавчого провадження відсутні, таке підтверджено й представниками Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області.

Натомість, із даних, що містяться у автоматизованій систем виконавчих проваджень, у аспекті норм Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року за №2432/5, не можна зробити висновок про дії державного виконавця щодо розшуку майна боржника.

Тому, з огляду вищевикладене, суд вважає скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» безпідставною, позаяк, її доводи не є доведеними згідно із положеннями ч.3 ст.12 ЦПК України, у тому числі і за критерієм «поза розумним сумнівом». Водночас, «поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які обумовлюють доречність задоволення висунутих у цій ситуації вимог. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія заявника була лише більш вірогідною за версію сторони, дії якої оскаржуються. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав заявник, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія, яка дає підстави для констатації факту доцільності задоволення висунутих перед судом вимог.

Та у цьому випадку, суд не установив достатніх підстав для задоволення вимог скаржника, оскільки останні є спростованими протилежною стороною і таке не може бути розцінене як порушення права на «справедливий суд», складовою частиною якого є право на задоволення своїх вимог на підставі судового рішення, що набрало законної сили, оскільки заявник не позбавлений права повторно предявити виконавчий документ, що прямо визначено положеннями Закону України «Про виконавче провадження», а тому його вимоги на даний час не підлягають до задоволення.

Крім того, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, повязаних із розглядом скарги, через відсутність у нього будь-яких даних про їх вид, згідно із ч.3 ст. 133 ЦПК України, та розмір, у той час, як ставки судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця Законом України «Про судовий збір» не визначені.

А тому з цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 263, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії та рішення заступника начальника Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи або особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 15 (пятнадяцяти) днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (пятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В. Явіца