Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 756/10120/13-ц

провадження № 61-24610св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року у складі судді Васалатія К. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що за час перебування сторін у шлюбі (з 14 травня 1986 року до 10 січня 2012 року) вони набули у спільну сумісну власність: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 квартиру АДРЕСА_3 автомобілі Mitsubishi Lanser та Chery QQ; не введений в експлуатацію будинок на АДРЕСА_4, який побудований на земельній ділянці ОСОБА_2

Також сторонами набуто грошові кошти у розмірі 130 000 грн з нарахованими відсотками - 46 800 грн, розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») відповідно до договору від 14 січня 2011 року; грошові кошти - 148 605 грн з нарахованими відсотками - 16 347 грн, розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру») згідно з договором від 11 лютого 2011 року; грошові кошти - 17 500 дол. США з нарахованими відсотками - 1 225 дол. США, що станом на дату розірвання шлюбу згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) становило 149 609 грн, розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк») на підставі договору від 14 червня 2011 року; грошові кошти - 17 500 дол. США з нарахованими відсотками - 1 400 дол. США, що станом на дату розірвання шлюбу згідно з курсом НБУ становило 151 007,22 грн, розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Банк Руський Стандарт» (далі - ПАТ «Банк Руський Стандарт») відповідно до договору від 21 червня 2011 року, грошові кошти - 14 012,42 дол. США, що станом на дату розірвання шлюбу згідно з курсом НБУ становило 111 956,43 грн, розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Піреус Банк МКБ» (далі - ПАТ «Піреус Банк МКБ») згідно з договором від 03 червня 2010 року.

Після розірвання шлюбу (10 січня 2012 року) сторони згоди щодо поділу вказаного майна не дійшли.

ОСОБА_1 вказував, що 03 вересня 2001 року за кошти своє матері (ОСОБА_5) він придбав квартиру АДРЕСА_5 здійснив у ній ремонт та оформив право власності на це майно на себе, оскільки матір на той час проживала у Російській Федерації. Через деякий час ОСОБА_5 приїхала до України, зареєструвалась у вказаній квартирі та проживала там, тому ця квартира не може вважатися спільним сумісним майном подружжя.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 та 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів та іншого майна, яке було використане при будівництві та облаштуванні двоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_4; визнати квартиру АДРЕСА_5його особистою приватною власністю.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що до складу спільного сумісного майна подружжя, яке було придбано за час шлюбу, також належить квартира АДРЕСА_5, квартира АДРЕСА_3 ОСОБА_1 без її згоди продав автомобілі Mitsubishi Lanser та Chery QQ. Вказувала, що квартира АДРЕСА_2 а також усі грошові кошти, розміщені на банківських рахунках, є її особистою приватною власністю, оскільки отримані внаслідок відчуження нею набутого під час шлюбу в дар домоволодіння АДРЕСА_6. Загальна вартість спільного майна подружжя становить 2 433 011,20 грн, тому вважає, що в порядку поділу майна подружжя має право на 9/10 частин квартири АДРЕСА_3, що відповідає вартості 1/2 частини спільного майна подружжя.

На підставі викладеного ОСОБА_2 з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_2 а також грошові кошти, розміщені на рахунках у ПАТ «Піреус Банк» згідно з договором від 02 червня 2010 року, у ПАТ «Кредобанк» відповідно до договору від 14 січня 2011 року, у ПАТ «Астра Банк» згідно з угодою від 14 червня 2011 року та у ПАТ «Банк Руський Стандарт» відповідно до угоди від 21 червня 2011 року; розділити спільне майно подружжя в натурі, виділивши у її власність 9/10 частин квартири АДРЕСА_3

Також ОСОБА_2 просила виділити ОСОБА_1: 1/10 частину квартири АДРЕСА_3 квартиру АДРЕСА_5, а також грошові кошти відповідно до висновку судової експертизи від 15 липня 2015 року в розмірі 200 685,20 грн та 79 168 грн, які становлять вартість проданих ОСОБА_1 легкових автомобілів Mitsubishi Lanser та Chery QQ.

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позовна заява ОСОБА_5 мотивована тим, що спірна квартира АДРЕСА_5 була придбана ОСОБА_1 за її кошти. Вказані обставини підтверджено договором про передачу коштів від 01 вересня 2001 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Крім того, після придбання спірної квартири ОСОБА_5 зареєстрована та проживає у цій квартирі.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_5

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року провадження у справі зупинено у зв'язку зі смертю ОСОБА_5

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року провадження у справі відновлено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 42,5 кв. м, у тому числі житловою площею 28,2 кв. м; грошові кошти у розмірі 1 704 950 грн (еквівалент 215 000 дол. США), розміщені на рахунку у ПАТ «Піреус Банк» згідно з договором від 02 червня 2010 року; грошові кошти у розмірі 130 000 грн, що в еквіваленті складає 16 352 дол. США, з нарахованими відсотками у розмірі 19 500 грн, які розміщені на рахунку ПАТ «Кредобанк» згідно з договором від 14 січня 2011 року; грошові кошти у розмірі 140 000 грн з нарахованими відсотками у розмірі 9 800 грн, які розміщені на рахунку ПАТ «Астра Банк» відповідно до угоди від 14 червня 2011 року; грошові кошти у розмірі 140 000 грн з нарахованими відсотками у розмірі 11 200 грн, які розміщені на рахунку ПАТ «Банк Руський Стандарт» відповідно до угоди від 21 червня 2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 68,44 кв. м, у тому числі житловою площею 43,8 кв. м; квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 35,60 кв. м, у тому числі житловою площею 18 кв. м; легковий автомобіль Mitsubishi Lanser 1,5; автомобіль Chery QQ.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 9/10 частин квартири АДРЕСА_3, загальною площею 68,44 кв. м, у тому числі житловою площею 43,8 кв. м, вартістю 1 215 596,70 грн, яка встановлена висновком експерта від 15 липня 2015 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 68,44 кв. м, у тому числі житловою площею 43,8 кв. м, вартістю 135 066,30 грн, яка встановлена висновком експерта від 15 липня 2015 року; квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 35,60 кв. м, у тому числі житловою площею 18 кв. м, вартістю 802 495 грн, яка встановлена висновком експерта від 15 липня 2015 року; грошові кошти у розмірі 200 685,20 грн, які становлять вартість проданого ОСОБА_1 автомобіля Mitsubishi Lanser, яка встановлена висновком експерта від 15 липня 2015 року; грошові кошти у розмірі 79 168 грн, які становлять вартість проданого ОСОБА_1 автомобіля Chery QQ, яка була встановлена висновком експерта від 15 липня 2015 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що усі грошові кошти, розміщені на банківських рахунках, є особистою приватною власністю ОСОБА_2 Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_5 за кошти своєї матері. Квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_1 за особисті кошти, які вона зняла з поточного рахунку в ПАТ «Піреус Банк». ОСОБА_1 не надав доказів будівництва будинку, існування конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів та іншого майна, яке було використане при будівництві та облаштуванні будинку на АДРЕСА_4.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що місцевим судом обґрунтовано визначено статус спірного майна та правильно поділено спільне сумісне майно відповідно до його вартості, яка визначена експертом, та на підставі зібраних у справі доказах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що кошти, які зберігалися на банківських рахунках, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки кошти вносилася сторонами спільно. Позивач за первісним позовом надав докази, що вказані рахунки були поповнені за його участю, що підтверджується, зокрема, довідкою про рух коштів. Суди визнали вказані кошти особистою власністю ОСОБА_2 без належних та допустимих доказів, залишивши поза увагою доводи ОСОБА_1, не дослідили факт формування вкладу. Спірна квартира АДРЕСА_2 придбана за спільні сумісні кошти подружжя, доказів на спростування цих доводів матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 подав докази, що перед купівлею вказаної квартири НОМЕР_1 він отримав у фінансових установах кошти на придбання цієї квартири, проте суди їх залишили поза увагою. Суди безпідставно не врахували подані ОСОБА_1 докази на підтвердження факту придбання квартири АДРЕСА_5 за кошти своє матері ОСОБА_5

Судами не взято до уваги, що на належній відповідачу за первісним позовом земельній ділянці сторони побудували будинок, який не введений в експлуатацію, проте суди вказані обставини не визнали, зазначивши, що вони є недоведеними. ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення експертизи з метою визначення готовності спірного будинку та вартості його конструктивних елементів, будівельних матеріалів тощо, у задоволенні якого безпідставно було відмовлено. Також позивач за первісним позовом заявляв клопотання про допит свідків на підтвердження цих обставин, проте у задоволенні цього клопотання відмовлено, а надані письмові пояснення цих осіб визнані недопустимим доказом.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 травня 1986 року укладено шлюб, який розірвано 10 січня 2012 року.

Під час шлюбу сторонами набуто квартиру АДРЕСА_2 квартиру АДРЕСА_3 квартиру АДРЕСА_5; автомобілі Mitsubishi Lanser та Chery QQ.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 13 серпня 2001 року та договору дарування земельної ділянки від 20 вересня 2002 року ОСОБА_2 отримала у дар нерухоме майно, а саме: земельну ділянку разом з житловим будинком на ній на АДРЕСА_4.

03 червня 2010 року ОСОБА_2 відчужила подароване їй 13 серпня 2001 року та 20 вересня 2002 року нерухоме майно, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 03 червня 2010 року, отримавши від продажу 1 869 600 грн, що на день продажу за курсом НБУ було еквіваленто 235 763 дол. США.

03 червня 2010 року на поточний рахунок «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк», відкритий на ім'я відповідачаза первісним позовом, було внесено кошти у розмірі 215 000 дол. США, що на дату банківської операції було еквівалентом 1 704 950 грн.

За договором купівлі-продажу ОСОБА_2 15 жовтня 2010 року придбано квартиру АДРЕСА_2. Відповідно до пункту 3 цього договору продаж квартири вчинено за 474 528 грн, що за курсом НБУ на дату вчинення правочину еквівалентно 60 000 дол. США.

Ці кошти (60 000 дол. США) 15 жовтня 2010 року було знято з поточного рахунку «Вільний», відкритого у ПАТ «Піреус Банк» у валюті «долар США» в день продажу подарованого відповідачу за первісним позовомнерухомого майна.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 вересня 2001 року право власності на квартиру АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_1

Згідно з висновком експерта експертно-оціночної компанії «Система» від 15 липня 2015 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, оціночно-будівельної та автотоварознавчої дійсна (ринкова) вартість спірного рухомого та нерухомого майна в цінах на час проведення дослідження складає, зокрема: квартири АДРЕСА_5 - 802 495 грн; квартири АДРЕСА_3 - 1 350 663 грн, автомобіля Mitsubishi Lanser - 200 685,20 грн та автомобіля Cherry QQ - 79 168 грн. Загальна вартість майна - 2 433 011,20 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Норми статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Сторони у справі не дійшли згоди щодо джерела коштів на придбання квартири АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_2 походження грошових коштів на п'яти банківських рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_2, а також щодо наявності не введеного в експлуатацію житлового будинку на АДРЕСА_4.

Згідно з частиною першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Позивач за первісним позовом стверджував, що придбав квартиру АДРЕСА_5 за кошти своєї матері ОСОБА_5

Разом з тим суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача за первісним позовом про передачу йому для придбання квартири АДРЕСА_5 коштів від продажу в Російській Федерації належного його матері майна, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовані зібраними у справі доказами.

Як встановлено судами квартира АДРЕСА_5 була придбана ОСОБА_1 03 вересня 2001 року, вказане позивачем за первісним позовом майно ОСОБА_5 відчужила на території іноземної держави лише 23 жовтня 2001 року, а кошти від вчинення цього правочину отримала лише через 89 днів після укладення з ОСОБА_1 договору від 01 вересня 2001 року про передачу останньому коштів у розмірі 380 000 рублів.

Згідно з договором від 01 вересня 2001 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 380 000 російських рублів для придбання для неї квартири.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що договір від 01 вересня 2001 року про передачу ОСОБА_5 своєму сину ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 380 000 рублів, які вона отримала від продажу належного їй у Російській Федерації нерухомого майна, не підтверджує вищевказані обставини, оскільки кошти, про які вказано у цьому договорі, який складений у простій письмовій формі, мати позивача за первісним позовом отримала значно пізніше, ніж подружжя ОСОБА_1 (сторін у справі) придбало квартиру АДРЕСА_5.

ОСОБА_1 не подано належних та допустимих доказів на підтвердження його особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_5, а також джерел походження грошових коштів на її придбання.

На підставі викладеного суди, враховуючи пункт 2 частини першої статті 57 СК України, дійшли правильного висновку, що квартира АДРЕСА_5 є об'єктом не особистої приватної власності ОСОБА_1, а спільною сумісною власністю сторін у справі.

Також судами надано належну правову оцінку обставинам справи та доказам щодо приналежності земельної ділянки, будинку та грошових коштів відповідачу за первісним позовом, зокрема, що отримані від продажу належного ОСОБА_2 на праві приватної власності майна - земельної ділянки разом з житловим будинком на ній на АДРЕСА_4, кошти у розмірі 1 869 600 грн, що на день продажу цього майна еквівалентно 235 763 дол. США, є її особистою приватною власністю.

Оскільки 03 червня 2010 року, тобто в день відчуження вказаного майна, на поточний рахунок «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк», відкритий на ім'я ОСОБА_2, було внесено грошову суму розміром у 215 000 доларів США, що на дату банківської операції було еквівалентно 1 704 950 грн, то суди дійшли правильного висновку, що ці кошти не є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, суди, враховуючи, що на вказаний рахунок у ПАТ «Піреус Банк» вносились грошові кошти лише один раз, а саме 03 червня 2010 року (в день продажу подарованого відповідачу за первісним позовом нерухомого майна), а всі інші операції були видатковими щодо зняття готівки, дійшли правильного висновку, що грошові кошти, розміщені на цьому рахунку, є особистою приватною власністю ОСОБА_2, тому не можуть бути предметом поділу.

Суди також дійшли правильного висновку, що квартира АДРЕСА_2 є особистою власністю ОСОБА_2, оскільки придбана за рахунок її особистих грошових коштів, розміщених на рахунку «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк», які відповідач за первісним позовом отримала від продажу подарованих їй житлового будинку та земельної ділянки за 1 869 600 грн, що на день продажу цього майна еквівалентно 235 763 дол. США.

Встановлено, що кошти за вказану квартиру було знято з поточного рахунку «Вільний», відкритого у ПАТ «Піреус Банк», які в той же день, тобто 15 жовтня 2010 року, були використані на придбання спірної квартири вартістю 60 000 дол. США, що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року.

Суди також встановили, що депозитний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2 у ПАТ «Банк Кіпру» на підставі договору від 11 лютого 2011 року, було достроково припинено 09 грудня 2011 року, тобто до розірвання шлюбу між сторонами у справі, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Враховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку, що грошові кошти, розміщені на вказаному рахунку у ПАТ «Банк Кіпру» на підставі договору від 11 лютого 2011 року, не можуть бути предметом даного спору.

Також суди обґрунтовано спростували доводи ОСОБА_1 про поповнення спірних банківських рахунків у ПАТ «Кредобанк», ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Банк Руський Стандарт» тими грошовими коштами, які він знімав з рахунку в ПАТ «Універсал Банк», відкритого на його ім'я, оскільки з матеріалів справи не вбачається джерело походження грошових коштів на рахунках позивача за первісним позовом, а також відсутні докази про накопичення вказаних коштів за тривалий проміжок часу саме для поповнення банківських рахунків, відкритих на ім'я відповідача за первісним позовом.

Суди встановили, що розмір кожного з трьох депозитних банківських вкладів на трьох рахунках у ПАТ «Кредобанк», ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Банк Руський Стандарт» відповідно, повністю співпадає із трьома відповідними ідентичними сумами, кожна з яких була в межах однієї доби знята з рахунку «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк» та зарахована на нові депозитні рахунки у кожному з трьох банків в дати їх відкриття, що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк» з 03 червня 2010 року до 04 жовтня 2013 року, а також договором з ПАТ «Кредобанк» і випискою по вкладу за період з 14 січня 2011 року до 27 березня 2012 року, угодою з ПАТ «Астра Банк» і випискою по зазначеній угоді, а також договором з ПАТ «Банк Руський Стандарт» і випискою по угоді.

При цьому, судами досліджено надані позивачем за первісним позовом докази у сукупності та встановлено, що ОСОБА_1 не здійснювалося жодної операції зі зняття готівки з його рахунків як у день внесення відповідачем за первісним позовом коштів на спірні рахунки, так і напередодні вказаних подій (внесення коштів на рахунки у ПАТ «Кредобанк», ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Банк Руський Стандарт»).

Отже, суди дійшли правильного висновку, що грошові кошти, розміщені у ПАТ «Піреус Банк», ПАТ «Кредобанк», ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «БанкРуський Стандарт», разом із нарахованими на депозит процентами, є особистою власністю ОСОБА_2 відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України.

ОСОБА_1 доказів на спростування вище вказаних обставин суду не надав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на 1/2 частину вартості конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів та іншого майна, яке було використане при будівництві та облаштуванні двоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_4, суди обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів про існування спірного майна та наявності використання для його будівництва конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів та іншого майна, яке могло би бути розділено між подружжям.

Відповідно до листа Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Автономній Республіці Крим від 29 серпня 2013 року Інспекція за період з 01 вересня 2011 року до 21 серпня 2013 року повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об'єкта на АДРЕСА_4 до експлуатації не реєструвала.

Згідно з повідомленням Комунального підприємства «Феодосійське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» від 05 вересня 2013 року за даними інвентарної справи відсутні заяви щодо реєстрації права власності на АДРЕСА_4.

Суди встановили, що будь-якої проектно-будівельної документації щодо будівництва будинку на АДРЕСА_4 позивачем за первісним позовом до матеріалів справи не подано, доказів про придбання будівельних матеріалів та будівництва вказаного будинку також не надано.

При цьому суди відповідно до статті 212 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) обґрунтовано не прийняли до уваги посилання позивача за первісним позовом на письмові пояснення свідків щодо будівництва на АДРЕСА_4, оскільки з письмових пояснень цих трьох осіб, які були подані до суду представником позивача, не вбачається, що їм відомо про обставини будівництва будинку сторонами у справі.

Отже, доводи касаційної скарги, що суди порушили норми процесуального права та не задовольнили клопотання про виклик свідків, зокрема, для підтвердження поданих ними письмових пояснень не заслуговують на увагу, оскільки обставини будівництва будинку сторонами у справі в поясненнях цих осіб відсутні.

Разом з тим вирішуючи спір, суди обґрунтовано врахували вартість відчужених ОСОБА_1 автомобілів Mitsubishi Lanser та Chery QQ, які належали сторонам на праві спільної сумісної власності.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що розміщені на рахунках відповідача за первісним позовом кошти є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такі доводи спростовані забраними у справі доказами, яким судами надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги, що кошти, які зберігалися на банківських рахунках, є спільною сумісною власністю подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовані зібраними у справі доказами та встановленими судами обставинами, зокрема, на рахунок у банку ПАТ «Піреус Банк» 03 червня 2010 року було внесено кошти від продажу належного ОСОБА_2 на праві особистої власності майна, а в подальшому всі інші операції по цьому були видатковими щодо зняття готівки. Розмір кожного з інших депозитних банківських вкладів на трьох рахунках у ПАТ «Кредобанк», ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Банк Руський Стандарт» повністю співпадає із трьома відповідними ідентичними сумами, кожна з яких була в межах однієї доби знята з рахунку «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк» та покладена на нові депозитні рахунки у кожному з трьох банків в дати їх відкриття.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги, що позивач за первісним позовом подав докази отримання у фінансових установах коштів перед купівлею квартири АДРЕСА_2 оскільки суди правильно встановили обставини справи у цій частині та дослідили документи, тому дійшли правильного висновку, що рух коштів по банківському рахунку в ПАТ «Універсал Банк», відкритому на ім'я ОСОБА_1, за період більше ніж рік, який передував придбанню цієї квартири, не є належним та допустимим доказом, що ці кошти протягом тривалого часу накопичувалися та зберігалися в сім'ї для придбання квартири, а не витрачалися на поточне життя подружжя.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦК України).

За результатом касаційного розгляду вимоги скаржника не підлягають задоволенню, отже, на нього покладається судовий збір за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська