ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/145/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - позивача ОСОБА_1 адвоката Налапко М.М.

представника відповідача адвоката Гонта М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року (головуючий суддя Дзюбич В.Л., дата виготовлення рішення не вказана) у цивільній справі № 607/11477/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 01.09.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 11.06.2011 року шлюб між ними розірвано згідно рішення суду. Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від участі у вихованні дитини, не відвідує доньку та не спілкується із нею, окрім аліментів не надає будь-якої іншої допомоги на утримання дитини, жодного разу не передав доньці подарунків на день народження чи інші свята, не відвідував дитину у дошкільному навчальному закладі та школі та не цікавився її життям та успіхами, не брав участі у святкових ранках та батьківських зборах. Відповідач не дбає про духовний, моральний та фізичний розвиток доньки, не надає коштів на лікування, коли дитина хворіє та її реабілітацію, тобто взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покладено на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто із ОСОБА_4 (проживає: АДРЕСА_1, код: НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_2, код: НОМЕР_2) 1000 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто із ОСОБА_4 (проживає: АДРЕСА_1, код: НОМЕР_1) в дохід держави 640 гривень судового збору. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_4 батьківських прав. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд застосувавши міжнародні правові акти зробив невірний висновок з них, оскільки дев'ятирічна дитина - ОСОБА_5 потребує любові та розуміння батька, однак, той свідомо, ще до їхнього розлучення, припинив будь-яке спілкування зі своєю малолітньою дитиною, якій на той час не виповнилося і двох років.

Висновок суду про те, що після розірвання шлюбу між сторонами склались напружені стосунки, внаслідок чого Відповідач не відвідував свою доньку, не спілкувався із дитиною та не брав участі у її вихованні, є не обгрунтований, так як Відповідачу ніхто не забороняв відвідувати свою доньку, спілкуватися із нею та брати участь у її вихованні.

Проживання батька дитина на відстані 300 км від неї також не є перешкодою для спілкування з нею.

Регулярна сплата аліментів через бухгалтерію органу, у якому працює відповідач та відсутність заборгованості по платежах, не свідчить про будь-які досягнення Відповідача, який жодних додаткових витрат, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, на себе не бере.

Не відповідає вимогам закону та інтересам дитини і твердження суду 1-ї інстанції про те, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення Відповідача батьківських прав, є таким, що не відповідає інтересам дитини, яка має право на підтримання особистих контактів із обома батьками, а у даному випадку буде остаточно позбавлена опіки з боку батька, який усвідомив помилковість своєї поведінки та виявляє бажання брати участь у вихованні доньки, спілкуватись із нею та сприяти її всебічному розвитку. Дитина протягом більш як семи років позбавлена опіки з боку батька.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що 15 червня 2011 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира шлюб між ним і позивачкою розірвано. З того часу сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_5. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Готовий змінити своє ставлення до виховання доньки і має намір налагодити з нею відносини. Свідченням чого є те, що він намагався надіслати на свята доньці подарунки, однак, мати з невідомих причин відмовляється їх отримувати і вони повертаються. На період чергової відпустки планує поїхати у Житомир з тим, щоб відвідати дочку та постаратися налагодити відносини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2007 року від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2011 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню доньку ОСОБА_5 залишено проживати разом із матір»ю та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Після розірвання шлюбу між сторонами склались напружені стосунки, внаслідок чого відповідач не відвідував свою доньку, не спілкувався із дитиною та не брав участі у її вихованні.

Згідно довідок Житомирського дошкільного навчального закладу №49 від 11.08.2017 року за вих. №122 та ЗОШ І-ІІІ ст. №21 м. Житомира від 17.08.2017 року за вих. №446 вихованням ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 займається її мати ОСОБА_1, яка приймає участь у святкових заходах, відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами дитини та її поведінкою. З батьком дитини колективи дошкільного та шкільного навчального закладів не знайомі, останній ніколи не відвідував дитину та не цікавився її успішністю.

Стосовно до висновку органу опіки та піклування затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №593 від 06.06.2018 року ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків щодо доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати дитини не чинить перешкод у спілкуванні батька із донькою, проте ОСОБА_4 окрім зобов»язань по сплаті аліментів, іншої участі в утриманні та вихованні дитини не бере, не виявляє бажання бачитись та спілкуватись із донькою та фактично втратив з дитиною родинні зв»язки, оскільки з часу розлучення з матір»ю дитини з донькою не бачиться, не вітає її зі святами та не передає подарунків. Зважаючи на вищенаведене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно пояснень ОСОБА_4 не заперечив той факт, що після розлучення із позивачкою не приймав активної участі у вихованні доньки та спілкуванні із нею. Однак пояснив, що він не мав наміру ухилятися від виконання своїх батьківських обов»язків та регулярно сплачує аліменти на утримання доньки, а ситуація, що склалася зумовлена напруженими стосунками, що виникли між ним та матір»ю дитини і її рідними та небажанням через постійні сварки та конфлікти, що виникають під час їх зустрічей, травмувати доньку.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_4 батьківських права та постановляючи рішення про попередження ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню доньки ОСОБА_5, однак позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки. При цьому суд прийняв до уваги характер винної поведінки батька, яка зумовлена напруженими стосунками, що виникли між ним та матір»ю дитини і її рідними та небажанням через постійні сварки та конфлікти, що виникають під час їх зустрічей, травмувати доньку, а також судом прийнято до уваги особу відповідача - сплату ним аліментів, бажання налагодити стосунки із донькою та приймати активну участь у її вихованні.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він грунтується на встановлених обставинах справи та відповідає вимогам закону.

У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ч.1,2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як зазначено у ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В абз. 2 п. 16 вказаної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У п. 18 вказаної постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

З врахуванням встановлених обставин у справі, зазначених норм права та роз"яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, суд першої інстанції правильно відмовив у позбавленні відповідача батьківських прав, попередивши його про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

Доводи у скарзі про те, що висновок суду є не обгрунтований щодо напружених стосунків між сторонами, внаслідок чого відповідач не відвідував свою доньку, не спілкувався з нею, не брав участі у її вихованні, колегія до уваги не приймає, виходячи з наступного.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стосовно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що заперечуючи проти позову відповідач у своїх письмових та усних поясненнях стверджував, що любить свою доньку ОСОБА_5, поважає, від дитини не відмовляється, проте не спілкувався з нею та не брав участі у її вихованні із-за розлучення з ОСОБА_1, яке було психологічно важким і болісним; своїми вчинками ОСОБА_1 заподіяла йому моральну травму, у зв"язку з чим не бажає бачитись ні з нею, ні з її батьками; неврівноваженість ОСОБА_1 може негативно вплинути на спілкування з дитиною.

Як вбачається із матеріалів справи заперечення відповідача проти позову позивачкою не спростовано, нею не надано належних і допустимих доказів про те, що винна поведінка відповідача викликана саме небажанням відповідача виховувати доньку чи його байдужим відношенням до дитини а не обставинами, зазначеними ним.

Згідно змісту рішення ОСОБА_4 попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання доньки так як він неналежно ставився до виконання своїх батьківських обов»язків, дане рішення грунтується на винній поведінці відповідача а тому твердження у скарзі про відсутність у рішенні цього висновку є не обгрунтоване.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Витрати пов"язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий -

Судді -