Провадження № 2/161/816/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

04 липня 2018 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про повернення авансу та коштів витрачених на ремонт будинку.

Позов мотивувала тим, що в травні 2015 року між нею та відповідачкою ОСОБА_3 була досягнута усна домовленість щодо укладення договору купівлі продажу належного їй на праві власності житлового будинку №28-а загальною площею 105,4 кв.м., який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Сільська. 28 травня 2015 року нею, в присутності сина відповідачки ОСОБА_4, ОСОБА_3 було передано авансовий платіж в розмірі 25903 долари США, на підтвердження чого від останньої отримано розписку. В зазначеній розписці було також обумовлено, що вартість будинку складає 68 тисяч доларів США і що загальну суму покупець зобовязується виплатити до 1 вересня 2018 року. 09 жовтня 2015 року з метою підтвердження своїх намірів купити нерухомість між нею та відповідачкою було укладено нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі продажу вищевказаного житлового будинку і земельної ділянки не пізніше 01 вересня 2018 року за ціною 891480 гривень, що становить 39100 доларів США станом на день укладення попереднього договору. Також, в попередньому договорі було обумовлено, що відповідач зобовязується отримати згоду на укладення основного договору від ПАТ «Мегабанк» як іпотекодержателя відчужуваного майна. В подальшому, впродовж 2015-2017 років нею було сплачено ще 8036 доларів США та 1000 Євро. Окрім цього, протягом 2016-2017 років за її особисті кошти і з дозволу власника ОСОБА_3 в будинку були виконані невідємні поліпшення майна на суму 64746,16 гривень. Незважаючи на визначену в попередньому договорі ціну предмету договору 891480 гривень, в липні 2017 року відповідачкою було висловлено іншу позицію, що купівля-продаж житлового будинку і земельної ділянки може бути здійснена лише за суму, що вказана в розписці і складає 68000 доларів США, і що без внесення вказаної суми вона не буде отримувати згоду в іпотеко держателя ПАТ «Мегабанк». Враховуючи, що відповідач фактично відмовила їй в укладенні договору купівлі-продажу на умовах попередньої угоди, вона звернулася до останньої з проханням повернути їй сплачені нею авансом кошти, однак станом на дату звернення до суду кошти повернуті не були. А тому, позивач просила суд: 1) стягнути з відповідача в її користь 35 069 доларів США 58 центів сплачених авансом за житловий будинок загальною площею 105,4 кв.м., який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Сільська, 28-а та земельну ділянку площею 0,1855 га, яка розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, по курсу НБУ на момент виконання рішення суду; 2) стягнути з відповідача в її користь 64 746,16 грн. за виконані в житловому будинку невідємні поліпшення,3) судові витрати.

В судовому засіданні 10.01.2019 позивач та її представник вимоги позову підтримали повністю з зазначених в позові підстав. Просили позов задовольнити. Зазначили, що від клопотання про призначення судової технічної експертизи відмовляються. Окрім цього, просили суд взяти до уваги, що про той факт, що житловий будинок №28-а, який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Сільська, є предметом іпотеки ОСОБА_2 дізналась уже після внесення авансу. Усі платежі передавались відповідачу в присутності її сина ОСОБА_4 Що стосується проведення ремонтних робіт, то незважаючи на те, що прізвище замовника в договорі підряду значиться «ОСОБА_3В.», підпис міститься позивача. В подальшому позивач та її представник подали заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.01.2019 позовні вимоги не визнав. Вказував на те, що попередній договір не розірваний. Разом з тим, не заперечував факту отримання відповідачем від позивача коштів, однак не в тому обсязі, який заявлений позивачем. Ремонтні роботи в будинку позивача ніхто не просив проводити. В подальшому подав заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог, в якій покликався на те, що розписка від 25.05.2015 за своєю правовою природою є попереднім договором, і цей договір є нікчемним, оскільки нотаріально не завірений, а тому не створює юридичних наслідків для сторін. Укладаючи нікчемний правочин позивач мала право вимагати кошти, якщо вона їх дійсно передавала, в межах трьох річного строку від 28.05.15 лише до 28.05.2018. А позов було предявлено лише 03.07.2018, тобто з порушенням строків давності.

Крім того, представником відповідача було подано заяву про відкладення судового розгляду справи в звязку з поганим самопочуттям відповідача.

Однак, суд, з урахуванням неодноразового відкладення розгляду справи, в тому числі, і для забезпечення можливості безпосередньої участі відповідача в судовому засіданні, а також, з урахуванням представництва сторони відповідача та надання пояснень в судовому засіданні представником, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що починаючи з 24-25.11.2011 та станом на 28.05.2015 ОСОБА_3 належав на праві власності житловий будинок №28-а загальною площею 105,4 кв.м., який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Сільська. Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію прав КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №32213852 слідує, що (а.с.13).

28 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Анатолієвною було досягнуто домовленості про продаж вищевказаного будинку за ціною 68 тисяч доларів, що підтверджується власноручно написаною розпискою. Разом з тим, вищевказаною розпискою підтверджується та обставина, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 25903 доларів, і, що між сторонами було обумовлено, що загальну суму покупець зобовязується виплатити до 1 вересня 2018 року (а.с.14).

В подальшому, 08 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Анатолієвною було укладено нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку №28-а загальною площею 105,4 кв.м., який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Сільська і земельної ділянки площею 0,1855 га, кадастровий номер :03:001:6540, яка розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Сільська. Сторони дійшли згоди, що купівля-продаж предмету договору, буде здійснена не пізніше 01 вересня 2018 року і за ціною 891480,00 гривень, що за комерційним курсом гривні до долара США на день укладення цього договору становило 39100,00 доларів США (а.с.15).

З вищевказаного договору слідує, що сторонам відомо, що предмет договору переданий в іпотеку ПАТ «Мегабанк» за договором іпотеки, посвідченим 18.12.2012 року нотаріально та зареєстрованим в реєстрі за №778, та, що продавець зобовязується на день укладення договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки отримати згоду іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки за договором іпотеки або погасити кредит, тобто припинити обтяження на предмет договору, а також здійснити всі дії щодо припинення арештів на нерухоме майно.

Та обставина, що предмет договору станом на момент його укладення перебував в в іпотеці підтверджується і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №127946813 (а.с.63-66).

Згідно розписки від 28.05.2015 року ОСОБА_3 впродовж червня 2015 року по червень 2017 року отримувала від ОСОБА_2 періодичні платежі, а саме: 24.06.2015- 1048.00 доларів США, 27.07.2015 - 998.00 доларів США, 30.09.2015 року - 895.00 доларів США, 21.10.2015 року - 680.00 доларів США, 26.11.2015 року - 731.00 доларів США, 28.12.2015 року - 439.00 доларів США, 27.01.2016 року - 545 доларів США, 23.02.2016 року - 440.00 доларів США, 29.03.2016 року - 560.00 доларів США, 28.04.2016 року - 500.00 доларів США, 26.01.2017 року - 200.00 Євро, 21.02.2017 року - 400 Євро, 21.03.2017 року - 400 Євро, 21.04.2017 року - 400.00 доларів США, 19.05.2017 року - 400.00 доларів США, 21.06.2017 року - 400.00 доларів США, що в загальному складає 8036 доларів США та 100 Євро.

Зі змісту вказаної розписки вбачається, що грошові кошти у визначених у розписці розмірах, були передані ОСОБА_2 відповідачу за продаж належного їй будинку.

Разом з тим, з витребуваної судом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №151301309 вбачається, що ОСОБА_3 26.10.2018 року відчужила належний їй житловий будинок №28-а загальною площею 105,4 кв.м., який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Сільська, іншій особі.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Виходячи зі змісту розписки від 28.05.2015 року, в якій ОСОБА_3 зазначила, що про отримання нею від ОСОБА_2 25903 доларів, а в подальшому шляхом внесення періодичних платежів ще 8036 доларів США та 1000 Євро, суд дійшов висновку, що вказані кошти були попередньою частковою оплатою вартості майна.

Відповідач не надала суду доказів того, що передача вказаних в розписці сум була здійснена в якості завдатку для забезпечення виконання зобовязань.

Враховуючи те, що аванс це визначена грошова сума, на яку не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобовязання, тому незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобовязання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

У своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 ВСУ також дійшов висновку, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором.

Доводи представника відповідача ОСОБА_5 викладені в заяві від 01.02.2019 року, в яких останній не заперечуючи ту обставину, що факт передачі сум коштів зазначених у розписці мав місце, зазначає, що вказана розписка за своєю природою була попереднім договором купівлі продажу, який в силу відсутності нотаріального посвідчення є нікчемним, суд до уваги не приймає, оскільки розписка в даному випадку не є попереднім договором, а лише підтвердженням передачі авансу, на відміну від завдатку аванс можна передати уклавши навіть усну угоду. Крім цього, попередній договір між сторонами було укладено в подальшому 08 жовтня 2015 року.

Отже, враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами укладений не був, сторони домовилися укласти такий договір в майбутньому, однак на даний час житловий будинок продано іншій особі, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути отриману нею суму авансу в розмірі 33939 доларів США та 1000 Євро, що частково відповідає вимогам позову, оскільки до стягнення сума авансу заявлялась позивачем лише в доларах США.

Визначаючи суму отриманого авансу в іноземній валюті, а саме в доларах США і Євро, суд приходить до висновку, що стягненню з боржника підлягає сума боргу саме у вказаних іноземних валютах виходячи з наступних підстав.

04 липня 2018 року ОСОБА_6 Верховного Суду в рамках справи № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18 (ЄДРСРУ № 75296546) погодилась з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17.

Суд вказав, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої вказаної статті У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Таким чином, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача в її користь 64 746,16 грн. за виконані в житловому будинку невідємні поліпшення, то суд дійшов висновку, що в цій частині вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що на протязі 2016 - 2017 років за ОСОБА_2 були виконані в тому числі невід'ємні поліпшення житлового будинку №28-а загальною площею 105,4 кв.м., який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Сільська, на суму 67262,06 гривень, а саме:

-гідроізоляція підлоги першого поверху з облаштуванням теплої підлоги (згідно договору підряду №157 від 02.06.2016 року і на підставі акту приймання-виконаних робіт, що були предметом договору «СФ Комплект ЛТД», за що було сплачено 2741,28 гривень, а також сплачено за використані матеріали - 1759,80 гривень, що підтверджується видатковою накладною №РН-851від 14.06.2016 року, а всього 4501,08 гривень (а.с.17-18);

-встановлено підвіконники і проведено шпаклювання відкосів вікон, стін і стель в кімнатах і коридорах житлового будинку (згідно товарного чеку від 06.10.2016 року за пісок і його доставку сплачено 1117,00 гривень, за матеріали для шпаклювання стін (старт,фініш), кутники, рейка монтажна, шліфувальний папір згідно фіскальних чеків ТОВ «Епіцентр» на суму 106,99 гривень від 03.04.2017 року, 976,00 гривень від 25.11.2016 року, 304,00 гривень від 28.02.2017 року, 704,76 гривень від 02.05.2017 року (718, 86-14,10 цукерка), 348,90 грн. від 13.03.2017 року, 193,92 грн. від 13.03.2017 року (106,99 + 976,00 +304,68 + 704,76 + 348,90+193,92) 2635,25 гривень, за підвіконня 2530,00 гривень (бланк замовлення надається), згідно акту виконаних робіт в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року за бетонування підлоги першого поверху будинку, а також встановлення підвіконників, шпаклювання відкосів вікон, стін і стель в коридорі, кімнатах майстрові ОСОБА_7 було заплачено 19950,00 гривень (а.с.19, 23,24, 26).

-газифікація житлового будинку з встановленням батарей обігріву в кімнатах, а також двоконтурного котла опалення на підставі виготовленого робочого проекту газифікації житлового будинку №28-а по вул. Сільська в с. Струмівка, Луцького району, Волинської області (згідно рахунків фактур №СФ-0007446 від 12.06.2016 року, №СФ-0010177 від 29.08.2016 року і №СФ-0012395 від 03.10.2016 року ТзОВ «Волиньсантехкомплект» за облаштування системи опалення проведено оплату в розмірі 12874,56 гривень, 623,21 гривень, 7530,96 гривень, а всього 21028,73 гривень(а.с. 20-22);

-підведено водопостачання, змонтовано каналізацію і витяжну систему, згідно акту виконаних робіт від 06.10.2016 року, за що підряднику ОСОБА_8 сплачено 15500,00 гривень (а.с.25).

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили факти виконання ними робіт в житловому будинку №28-а, який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Сільська в період 2016-2017 років, зазначивши при цьому, що оплату останніх здійснювала позивач у справі ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Згідно із ч. 4 ст. 390 ЦК України якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Отже, частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання.

Тому, визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з добросовісного володільця на користь власника майна, суд має виходити з суми, на яку збільшилась вартість будинку, або часу, з якого майно підлягало поверненню та вартості необхідних витрат на його утримання та збереження, які вимушений здійснити добросовісний володілець починаючи з цього часу (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 вересня 2016 р. у справі N 6-389цс16).

Той факт, що ОСОБА_3 була обізнана з тим, що ОСОБА_2 має на меті поліпшити умови житлового будинку до моменту укладення договору-купівлі продажу, і відповідачка їй в цьому не перешкоджала, а навпаки надала необхідні для цього документи, підтверджується тією обставиною, що у розпорядженні ОСОБА_2 перебували: будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 28.09.2011 року, і робочий проект газифікації житлового будинку №28-а по вул. Сільська в с. Струмівка, на підставі яких і проводилися необхідні будівельні роботи.

Таким чином, враховуючи, ту обставину, що доказів того, що ОСОБА_2 були виконані поліпшення належного ОСОБА_3 житлового будинку без згоди останньої надано не було, після укладення попереднього договору від 08.10.2015 року відповідачка ОСОБА_3 особисто передала ключі від будинку ОСОБА_3, які і вищевказані документи, в судовому засіданні належними та допустимими доказами підтверджено ту обставину, що позивач ОСОБА_2 впродовж 2016-2017 років понесла витрати на поліпшення майна, а тому остання як добросовісний володілець, має право їх на відшкодування.

Визначаючи суму витрат, які підлягають відшкодуванню, суд виходить з положень ст. 13 ЦПК України, якою встановлено, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог, і приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 64 746,16 грн. за виконані в житловому будинку невідємні поліпшення.

У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 8810 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 267, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 390, 524, 526, 533, 536, 570 627, 693, 778 ЦК України суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: 43000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) 33 939 (тридцять три тисячі девятсот тридцять девять) доларів США та 1000 (одну тисячу) Євро авансу за неукладеним договором купівлі-продажу житлового будинку №28-а, який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Сільська та 64 746 (шістдесят чотири тисячі сімсот сорок шість) гривень 16 копійок витрат на поліпшення майна.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: 43000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) 8810 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11.02.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій