03.09.2019 Справа №607/7529/18
ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В АЛ А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :
головуючої судді Черніцької І.М.
при секретарі Облещук О.В.

сторони в судове засідання не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду в порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що відповідач у період з 06 серпня 2015 року по 19 квітня 2016 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді командира 2 артилерійської батареї артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 19 квітня 2016 року за № 110, капітана військової служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п.п є п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено із списків особового складу військової частини з 19 квітня 2016 року.

Відповідно до проведеної аудиторської перевірки фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності ВЧ НОМЕР_1 в період з 01 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2017 року встановлено порушення фінансово-бюджетної дисципліни. Зокрема, встановлено, що командиром ОСОБА_1 ВЧ НОМЕР_1 військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину або місце служби на строк подан 10 діб, своєчасно не призупинялась виплата грошового забезпечення. Вказані порушення призвели до переплат та незаконних виплат грошового забезпечення, у тому числі військовослужбовцю ОСОБА_2 на суму 6 068 грн. Під час проведення службового розслідування від 23.12.2017 року за №829, було встановлено вину військовослужбовця капітана ОСОБА_1 щодо несвоєчасного повідомлення про відсутність на службі солдата ОСОБА_2 .

Вважають, що дії капітана ОСОБА_1 щодо несвоєчасного повідомлення про самовільне залишення військовослужбовцем ОСОБА_3 військової частини та не видання наказу про призупинення виплат грошового забезпечення, призвели до переплат грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 за листопад-грудень 2015 року та завдання збитків державі на суму 6 068грн.

Посилаючись на наведене, просили задовольнити позов.

У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо подав заяву про слухання справи за їх відсутності. Позов підтримують та просять задовольнити
ОСОБА_1 та його адвокат Скакун О.К. у судове засідання не з`явилися, попередньо подали заяву про закриття провадження у справі, оскільки даний спір відноситься до компетенції адміністративного суду. Зазначили про розгляд даного клопотання без їх участі.
Суд, розглянувши клопотання та матеріали справи, вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню справи.
Згідно із вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до вимог ст. ст. 4, 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої ст. 3 КАС України).
Із матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу проходження відповідачем військової служби у ВЧ НОМЕР_1 у період з 06 серпня 2015 року по 19 квітня 2016 року на посаді командира 2 артилерійської батереї артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), під час якої, у результаті неналежного виконання останнім своїх службових обов`язків виявлено невидання відповідачем наказу про призупинення виплати грошового забезпечення щодо солдала ОСОБА_2 , та як наслідок завдання збитків державі за листопад грудень 2015 на суму 6068 грн.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 19 квітня 2016 року за № 110, капітана військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 вважати таким, що звільнений з військової служби у запас за п.п є п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» та виключений із списків особового складу військової частини з 19 квітня 2016 року.
Позивач, як військова частина, у якій ОСОБА_1 проходив військову службу до дня виключення із списків особового складу, заявила вимоги про стягнення саме на користь ВЧ НОМЕР_1 завданої та невідшкодованої державі матеріальної шкоди у розмірі 6068,00 грн.
Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Таким чином, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоди державі в особі військової частини шляхом невидання наказу про призупинення виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 з дня самовільного залишення військової частини, що призвело до завдання збитків державі на суму 6068,00грн., в період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій військовослужбовця.
Таким чином, даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18, від 13 лютого 2019 року у справі за № 636/93/14ц, і підстав для відступу від вказаної правової позиції суд не вбачається.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому суд приходить до висновку про закриття провадження у справі та роз`яснення позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.
Згідно з вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не є «судом встановленим законом» для розгляду даної справи.
Керуючись ст.ст. 19, 255, 260, 261, 353-354 ЦПК України,суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків закрити, на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства до Тернопільського окружного адміністративного суду.
Ухвала набирає законної сили в порядку вимог ст. 261 ЦПК України.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Повна ухвала суду складена 03 вересня 2019 року.
Головуюча