Житомирський апеляційний суд
Справа №2-245/10 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 червня 2010 року під головуванням судді Галасюка Р.А.

у цивільній справі № 2-245/10 за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_5, про звернення стягнення на квартиру та виселення, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2009 року ЗАТ КБ "ПриватБанк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом. Банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на чотирьохкімнатну квартиру шляхом продажу предмета іпотеки та виселити відповідача із вказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 07.03.2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № zrz0gk00153662, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 68 412,55 доларів США на строк до 06 березня 2027 року під 10,08 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4 та банком 07 березня 2007 року було укладено договір іпотеки, за яким позичальник передав в іпотеку банку квартиру №115 загальною площею 73,5 кв.м по вул.Шевченка,107 у м.Житомирі. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань та наявну прострочену заборгованість, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2007 року №zrz0gk00153662 у розмірі 58 034,07 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу банком іпотечного майна з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити ОСОБА_4 зі спірної квартири із зняттям його з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України міста Житомира; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 22 червня 2010 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на чотирикімнатну квартиру загальною площею 73,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 07 березня 2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень для здійснення продажу. Цим же рішенням виселено ОСОБА_6 зі спірної квартири із зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України міста Житомир. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову за безпідставністю. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що вона є особою, щодо якої суд вирішив питання про її права та обов'язки. Звернувши стягнення на предмет іпотеки, який перебуває у спільній сумісній власності її та відповідача у цій справі, суд вирішив питання щодо належної їй 1/2 частини квартири, яка є предметом іпотеки, без залучення її до участі у справі та без надання їй можливості захистити свої майнові права.

Ухвалою судді Апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2017 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги. Ухвалу мотивовано тим, що ОСОБА_3 участі у справі не брала, не є стороною кредитного договору, доказів належності їй на праві власності половини спірної квартири не надала, тому ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на її права та обов'язки.

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалу судді Апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою апеляційного суду від 19.12.2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_4 його сина ОСОБА_5.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №zrz0qк00153662, згідно умов якого боржнику було надано кредит в сумі 58 034,07 доларів США на придбання нерухомості(а.с.8-10).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором «ПриватБанк» і Відповідач в цей же день 07.03.2007 року уклали договір іпотеки б/н, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 73,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-7).Квартира була придбана за кредитні кошти.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилалася на те, що оскаржуваним рішенням зачіпаються її права та законні інтереси.

Проте, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вирішуючи спір, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

При цьому судом враховано, що між сторонами у справі існували договірні правовідносини з приводу іпотеки спірного нерухомого майна. Зазначений договір іпотеки є чинним та не оспорений апелянтом з тих підстав, що спірна квартира є спільним майном подружжя.

Порядок звернення на предмет іпотеки передбачений умовами договору.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та с.109 Житлового кодексу України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Згідно з ч.3 ст.109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За наведених обставин суд обгрунтовано виселив відповідача із придбаного ним на кредитні кошти житлового приміщення.

Протягом тривалого часу (з дня ухвалення оскаржуваного рішення і до дня смерті) сам відповідач рішення в даній справі не оскаржував.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 червня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 18.02.2019 року.