ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/18786/18

провадження № 22-ц/818/3363/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, Державна казначейська служба України,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене 10 травня 2019 року о 13 годині 52 хвилини у складі судді Золотарьової Л.І. (повний текст рішення складений 11 травня 2019 року)

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом, після доповнення підстав та збільшення вимог якого у лютому 2019 року (т.1 а.с. 43-45) просив стягнути з Державної казначейської служби України (надалі ДКСУ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 50000 грн

Позов обґрунтований тим, що Головним управлінням Держпраці у Харківській області (надалі ГУ Держпраці) були встановлені порушення вимог законодавства з питань праці з боку Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (надалі РВ ФДМУ), а саме, порушення його прав на отримання недорахованої премії за період з 2006 по 2016 роки, з урахуванням надбавок за ранг, вислугу років та інших надбавок та доплат, передбачених законодавством та індексації заробітної плати за період жовтня 2014 року по вересень 2016 року.

26.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до РВ ФДМУ з приводу виконання приписів ГУ Держпраці та просив відповідача здійснити перерахунок й виплатити належні йому за трудовим договором суми. Проте відповідь на зазначене звернення у межах строків, передбачених Законом України "Про звернення громадян" йому надана не була. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді визнана протиправною. Крім цього, позивач змушений був звернутися з адміністративним позовом про зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити вищезазначені виплати. Неправомірні дії відповідача призвели до того, що він був змушений захищати своє порушене право в судовому порядку, а отже, витрачати значні зусилля та час для відновлення порушених прав. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 було відмовлено у задоволенні позову РВ ФДМУ до ГУ Держпраці про визнання неправомірним та скасування припису, визнання неправомірними та скасування постанов. Зазначене свідчить про дійсність установлених ГУ Держпраці порушень вимог законодавства з питань праці з боку РВ ФДМУ стосовно ОСОБА_1 , а відтак, про правомірність вимог позивача виплатити належні йому кошти. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 частково задоволений його позов до РВ ФДМУ про стягнення не донарахованої заробітної плати, премії та сум індексації заробітної плати та зобов`язано останнього донарахувати й виплатити ОСОБА_1 премію з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки за вислугу років, індексацію заробітної плати. Таким чином, упродовж року з вини РВ ФДМУ позивач був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже, витрачати значні зусилля та час для його відновлення. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, оскільки у зв`язку із необхідністю приймати участь у судових процесах позивач повинен був звертатись за правовою допомогою. Ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, внаслідок чого йому було завдано моральні страждання, які позивач оцінив у 50000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2019 року позов задоволений частково, стягнуто з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку ДКСУ на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 500 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що факт порушення прав позивача на отримання відповіді на його звернення в установлений законом строк установлений Харківським окружним адміністративним судом. Постановою цього суду від 20.09.2018 визнано бездіяльність РВ ФДМУ щодо ненадання відповіді протиправною. Внаслідок вказаної протиправної бездіяльності ОСОБА_1 отримав негативні емоції, психічні переживання, переніс моральні страждання, він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, витрачати зусилля та час для його відновлення. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, у зв`язку із необхідністю прийняття участі у підготовці до судового процесу. Усі ці обставини призвели до виникнення у позивача хвилювань та переживань, він був змушений відволікатися від нормального роду занять, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані. Залежно від характеру та обсягу страждань суд визначив розмір відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 500 грн. У задоволені позову в іншій частині відмовлено, оскільки встановлені рішенням адміністративного суду порушення трудових прав позивача стосуються правовідносин, що регулюються Кодексом законів про працю України (надалі КЗпП України). Якщо позивач уважає, що роботодавцем йому було спричинено моральну шкоду як працівнику, то такий спір має вирішуватися як трудовий, зокрема, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, що є спеціальної нормою відносно норм, що регулюють загальні положення про відшкодування шкоди. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода відшкодовується саме власником або уповноваженим ним органом. У дійсній цивільній справі позов пред`явлено з інших підстав та до державного казначейства, а не до роботодавця з вини якого порушені трудові права працівника. Суд також відхилив посилання позивача на необхідність понесення ним витрат на правову допомогу як на доказ завдання йому діями відповідача моральної шкоди, оскільки позивач не надав доказів свого звернення за правовою допомогою та відшкодування таких витрат повинно здійснюватися в порядку розподілу судових витрат в адміністративній справі.

В апеляційній скарзі РВ ФДМУ просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову. Посилається на не відповідність висновків суду встановленим обставинам у справі, що призвело до неправильного застосування вимог закону. Суд не встановив наявність установлених законом підстав для відшкодування моральної шкоди та ухвалив необґрунтоване рішення. ОСОБА_1 за своїм кваліфікацією є юристом, пропрацював у юридичному відділі РВ ФДМУ по Харківській області з 2004 року по 2016 рік. Тобто позивач мав достатній кваліфікаційний рівень знань, практичних навичок та відповідний стаж роботи для здійснення самостійного представництва своїх інтересів у суді. Протягом двох років з 2016 по 2018 роки позивачем було подано низку позовів проти РВ ФДМУ по Харківській області. 26.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до фонду з тими самими вимогами, що були викладені ним у позовній заяві до Харківського окружного адміністративного суду, тому всі питання будь яких виплат уже знаходилися у межах судових процедур. Позивач не довів наявність моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, а також з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у її задоволені відмовити. Посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення суду в частині висновку про доведення протиправних дій РВ ФДМУ та завдання йому цими діями моральної шкоди. Протиправність бездіяльності відповідача щодо ненадання йому відповіді в порядку звернення громадян була встановлена рішенням суду від 27.06.2018, тому не підлягає доведенню. Хоча ОСОБА_1 і є юристом, однак він, як кожна особа, має право на використання правової допомоги. Низка позовів подавалась ним до відповідача з тих підстав, що дії та рішення відповідача є протиправними і він змушений захищатися в судах.

ОСОБА_1 також звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову на суму 49 500 грн, що загалом складе 50 000 грн. Посилається на те, що суд вірно встановив наявність заподіяної йому діями відповідача моральної шкоди у вигляді не надання відповіді на звернення, але не врахував, що йому було завдано шкоди не лише цією бездіяльністю, а ще й не виплатою коштів, про які він просив у цьому зверненні та які відповідач повинен був йому виплатити на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019. Він належним чином обґрунтував в чому полягали його моральні страждання, протиправність поведінки відповідача встановлена рішеннями Харківського окружного адміністративного суду. Тому суд безпідставно задовольнив позов частково.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційна скарга РВ ФДМУ по Харківській області не підлягає задоволенню. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а рішення суду - змінити з наступних підстав.

Згідно частин 1-5 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Судова колегія вважає, що оскаржуване рішення не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, 26.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до РВ ФДМУ по Харківській області з проханням здійснити перерахунок та виплату належних йому коштів із заробітної плати на відкритий картковий рахунок клієнта в АТ «УкрСиббанк», а саме, кошти з не донарахованої премії за період з 2006-2016 роки з урахуванням надбавки за ранг, вислугу років та інших надбавок та доплат, передбачених законодавством, та кошти з нездійсненої індексації заробітної плати, у зв`язку з установленням ГУ Держпраці у Харківській області додаткових порушень законодавства з питань праці стосовно нього (т.1 а.с.6). РВ ФДМУ по Харківській області не надало йому відповіді на зазначене звернення у межах строків, передбачених Законом України «Про звернення громадян», що змусило його звернутися до адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 в адміністративній справі №820/4047/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений, визнано протиправною бездіяльність РВ ФДМУ по Харківській області щодо ненадання відповіді на його звернення від 26.03.2018 у строк, встановлений ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Адміністративним судом було встановлено, що запит ОСОБА_1 надійшов до РВ ФДМУ по Харківській області 27.03.2018, проте відповідь на зазначену заяву було надіслано на адресу відповідача лише 29.05.2018, тобто більше ніж через два місяці після його звернення (т.1 а.с. 7 15).

Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України № 393/96-ВР від 02.10.1996 «Про звернення громадян» (надалі Закон № 393/96-ВР) органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Судова колегія вважає, що суд правильно керувався ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ст.ст. 19,20 Закону № 393/96-ВР та обґрунтовано вважав, що протиправна поведінка РВ ФДМУ по Харківській області щодо ненадання відповіді у передбачений законом строк встановлена рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, тому не повинна доводитися при розгляді дійсної справи.

Суд правильно застосував для врегулювання дійсного спору положення частини 2 ст. 25 Закону №393/96-ВР, якою встановлено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

При цьому суд обґрунтовано керувався вимогами ст.ст. 23, 1173, 1174 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). При визначені розміру відшкодування у 500 грн, суд виходив з глибини та характеру негативних переживань позивача, який змушений був захищати своє порушене право в судовому порядку, витрачати зусилля та час для цього, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого часу та побуту.

Судова колегія погоджується з зазначеним висновком суду та вважає, що він відповідає встановленим п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідач, як орган державної влади, повинен діяти строго у відповідності з вимогами закону, але допустив по відношенню до відповідача бездіяльність у вигляді ненадання відповіді на звернення позивача від 26.03.2018. Не отримавши відповідь у місячний строк, 24.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду. Відповідь на зазначене звернення була надана йому відповідачем добровільно 29.05.2018 . Зазначене свідчить про нетривалий характер страждань відповідача. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що звернення позивача стосувалося поновлення його трудових прав, які він вважав порушеними і з приводу захисту яких він звертався до Харківського окружного адміністративного суду із позовом (адміністративна справа № 820/5040/16).

Тому судова колегія вважає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги РВ ФДМУ по Харківській області про незаконність рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача 500 грн.

Виходячи з наведеного вище обґрунтування також підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невірне визначення судом розміру завданих йому моральних страждань за не наданням відповіді.

Разом з тим, судова колегія не може повністю погодитися з рішенням суду про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 в іншій частині.

Зі змісту заяви про доповнення підстав позову та збільшення позовних вимог вбачається ( т.1 а.с. 43 45), що ОСОБА_1 просив суд також відшкодувати йому моральну шкоду завдану з боку РВ ФДМУ не проведенням виплат за заявою від 26.03.2018, що призвело до порушення його трудових прав.

Порушення відповідачем законодавства про працю, а відтак, правомірність прохання позивача виплатити належні йому кошти, встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2018, залишеним без змін постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 в адміністративній справі №820/3199/18. Зазначеними судовими рішеннями в задоволенні позову РВ ФДМУ по Харківській області до ГУ Держпраці у Харківській області про визнання неправомірним та скасування припису, визнання неправомірними та скасування постанов відмовлено (т.1 а.с. 46 59).

Також рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року (т.1 а.с. 60-69), залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року (т.2 а.с. 20-30) в адміністративній справі № 820/3284/18, був частково задоволений позов ОСОБА_1 та зобов`язано РВ ФДМУ по Харківській області донарахувати та виплатити позивачу премію з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки за вислугу років, індексацію заробітної плати у зв`язку з порушенням законодавства з питань оплати праці.

З наданих суду постанов про відкриття виконавчих проваджень убачається, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області 05.02.2019 відкрито три виконавчих провадження з приводу примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 в адміністративній справі № 820/3284/18 (т.1 а.с. 70-75).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або осопорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законодавством України визначені матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу пред`явленого позову. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

Висновок суду про те, що предмет та підстави позову у цій цивільній справі стосуються лише вимог про відшкодування шкоди завданої позивачу неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, при здійсненні ними своїх повноважень, що визначені, відповідно, статтями 1173 та 1174 ЦК України, а доводи позивача щодо порушення норм трудового законодавства не впливають на розмір моральної шкоди з таким предметом (стягнення коштів з ДКСУ шляхом списання коштів з казначейського рахунку) не відповідає змісту заяви про доповнення підстав позову та збільшення позовних вимог ОСОБА_1 (т.1 а.с. 43 - 45).

Судова колегія вважає, що суд помилково відмовив у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди завданої порушенням трудових прав з підстав відсутності у позові посилання на ст. 237-1 КЗпП України та не пред`явленням відповідної вимоги до Фонду.

За змістом заяви про доповнення підстав позову та збільшення позовних вимог ОСОБА_1 вважає, що бездіяльністю РВ ФДМУ в Харківській області щодо не виплати премій, надбавки та індексації заробітної плати йому завдано моральної шкоди, що виявилася в необхідності протягом року захищати свої права в судовому порядку, витрачанні додаткових зусиль та часу організації побуту, погіршенні психоемеційномного стану.

Встановивши характер спірних правовідносин у межах предмету спору та виходячи з зазначених у позові підстав суд вправі самостійно обрати норму матеріального права, що регулює такі правовідносини. Відповідно до ст.237 1 КЗпП України відповідальність за завдану працівнику моральну шкоду несе роботодавець.

Відсутність в прохальній частині заяви про доповнення підстав позову та збільшення позовних вимог клопотання про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди завданої порушенням трудових прав позивача безпосередньо з Фонду не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позов обґрунтований порушенням прав з боку Фонду і останній залучений до у якості у справі в якості відповідача.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 237 1 КзПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень викладених у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній собі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під час розгляду адміністративної справи № 820/3284/18 за позовом ОСОБА_1 до РВ ФДМУ по Харківській області про стягнення не донарахованої заробітної плати, премії та сум індексації заробітної плати вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої порушенням трудових прав ОСОБА_1 не заявлялися, тому такі вимоги можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується, що внаслідок порушення його трудових прав на вчасне отримання виплат з боку роботодавця ОСОБА_1 був змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Тому з урахуванням засад розумності та справедливості, обставин справи та наслідків, що настали для позивача, який зазнав моральних страждань та втрат немайнового характеру, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнути з РВ ФДМУ 1 500 грн. моральної шкоди.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача в якості доказу завдання йому моральної шкоди на необхідність звернення його за правовою допомогою для захисту своїх прав у суді.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, Цивільного процесуального кодексу України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат, право на компенсацію яких має сторона у справі, яка понесла ці витрати, в залежності від результату розгляду справи.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, належить скасувати. З РВ ФДМУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткову обґрунтованість апеляційної скарги позивача, з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 42 грн 29 коп.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2019 року в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1 скасувати. Ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, задовольнити частково.

Стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 1 500 (одну тисячу п`ятсот) гривень відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області в дохід держави судовий збір у розмірі 42 гривні 29 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 6 вересня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.П. Коваленко

Р.М. Піддубний