Справа № 404/2012/18
Номер провадження 2/404/2050/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровоградау складі:

головуючої судді - Варакіної Н.Б.

за участю секретаря - Уманенко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

В обґрунтування вимог зазначає, що16.02.2012 між нею та ОСОБА_2 укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Воєводою-Брегей М.А. і зареєстрований в реєстрі за № 52. За договором отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 156 975 грн., які зобов'язалась повернути 16.08.2015. Кошти отримувались для потреб доньки ОСОБА_3, яка їх і зобов'язувалась повернути.

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань 16.02.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_4 укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1

Також, у забезпечення виконання зобов'язань між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_1 16.02.2012 укладений договір поруки. Згідно умов якого, ОСОБА_4 відповідає перед ОСОБА_2 за зобов'язаннями ОСОБА_1 за договором від 16.02.2012 про отримання коштів в розмірі 156 975 грн.

Згідно договору зберігання № 2 від 16.02.2012 ОСОБА_2 отримала на відповідальне зберігання свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1

У серпні 2015 року донька ОСОБА_3 повідомила, що відсутня можливість повернути всю суму позики відповідачеві, але ОСОБА_2 пропонує укласти договір, яким змінити строки виконання зобов'язання за первісним договором від 16.02.2012, збільшивши їх на два роки, тобто до серпня 2017 року, а також оновити іпотечний договір. Погодилась на таку пропозицію, оскільки коштів повернути борг не мала.

Через декілька днів ОСОБА_2 особисто повідомила її, що текст договору про зміну строків виконання зобов'язань за договором від 16.02.2012 нею підготовлений і знаходиться у нотаріуса. Також повідомила дату та місце підписання договору.

05.08.2015 ОСОБА_2 заїхала на власному автомобілі за нею та ОСОБА_3 і разом прибули до приватного нотаріуса Стоєвої Г.Ф.

Підписавши у нотаріуса договір, була впевнена, що його зміст відповідає попередній усній домовленості про продовження строку виконання зобов'язання на два роки за договором від 16.02.2012.

Підпис позивача в графі «Підпис» був першим. В графі, призначеної для підпису ОСОБА_2 правочини ще не були підписані.

Підписавши всі необхідні документи, залишила приміщення нотаріуса, а ОСОБА_2 залишилась в кабінеті. Хто підписував спірний договір у графі, призначеної для підпису ОСОБА_6 не бачила. Ознайомившись у 2018 році з текстом договору від 05.08.2015, зрозуміла, що була обманута, оскільки договір не відображає усної домовленості з відповідачем продовжити строк повернення позики за договором від 16.02.2012. За умовами договору ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 строком до 05.08.2017 грошові кошти в розмірі 716 430 грн., що на день передачі грошей відповідало 33 000 доларів США.

Грошей за даним договором не отримувала, вважає, що договір укладений під впливом обману та суперечить волевиявленню сторін, що є підставою для визнання його недійсним.

Крім того, виявила у спірному договорі відмінності підпису ОСОБА_2 від підписів, поставлених нею у інших договорах (договору поруки, зберігання). Вважає, що договір підписаний іншою особою, що є підставою для визнання його недійсним.

З тих підстав, що договірпозики від 05.08.2015, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинений під впливом обману, підписаний не відповідачем та грошові кошти фактично не передавались, просить визнати його недійсним.

Відповідач подала відзив на позов, в якому зазначила, що 16.02.2012 між ОСОБА_1 та нею укладений договір позики посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Воєводою-Брегей М.П. та зареєстровано в реєстрі за № 52, згідно якого вона надала в позику ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 156 975,00 грн.зі строком повернення 16.08.2012.Розрахунок за даним договором, здійснювався її дочкою ОСОБА_3 В повному обсязі розрахунок за даним договором ОСОБА_3 був здійснений до 16.08.2012.Після розрахунку, запропонувала позивачу, оформити належним чином даний розрахунок, тобто посвідчити його нотаріально, але позивач повідомила, що не має наміру цього робити так як у неї відсутні кошти на оплату послуг нотаріуса.

Твердження позивача про те, що договір позики грошей від 05.08.2015 це продовження строку дії договору позики від 16.02.2012 не відповідає дійсності, оскільки з пропозицією до відповідача щодо пролонгації договору позики від 16.02.2012 позивач не звертався ні в усному ні в письмовому виді.

Відповідно до вимог статті 654 ЦК України, зміна або розірвання нотаріально посвідченого договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюєтьсяабо розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Порядок внесення змін до нотаріально-посвідченого договору або його розірвання регулюється п. 7 гл. 1 р. IIПорядку вчинення нотаріальних дійнотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.Договір про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору, підписується сторонами та посвідчується нотаріусом. Договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору має посвідчуватися тим нотаріусом, який посвідчив основний договір. Якщо б договір позики грошей від 05.08.2015 був пролонгацією договору позики від 16.02.2012, то він був би оформлений приватним нотаріусом Воєводою-Брегей М.П., а не приватним нотаріусом Стоєвою Г.Ф.

Крім того, посилається на те, що з самої назви договору «Договір позики грошей», вже виключається той факт, що це було продовження строку дії договору позики від 16.02.2012 року. Про що свідчить і різниця в розмірі наданої позики.Позика, що надавалася згідно договору позики від 16.02.2012- 156 975,00 грн., а згідно договору позики грошей від 05.08.2015-716 430,00 грн.

Стверджує, що договір позики грошей від 05.08.2015, жодного відношення до договору позики від 16.02.2012, не має.

У відзиві зазначає, що твердження позивача про неотримання грошей не відповідають дійсності, оскільки у п. 7 договору позики від 05.08.2015 зазначено, що «...підписання цього договору сторонами є підтвердження факту отримання позичальником ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 716 430,00 грн...». Крім того, у п. 12 договору позики грошей від 05.08.2015 зазначено, що «Я, Позичальник, узаяві від 05.08.2015, зміст якої доведено до відома Позикодавця, стверджую, що при укладенні цього договору отримав від Позикодавця грошові кошти в сумі 716 430,00 грн...».

Відповідно до п. 9 договору позики від 05.08.2015 «Сторони у присутності нотаріуса стверджують, що: однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі;...вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них зрозуміти зміст цього договору».

У пункті 20 договору позики грошей від 05.08.2015, зазначено, що договір складено у двох примірниках, один з яких залишився для зберігання у справах нотаріуса, другий - виданий позикодавцю, позичальнику видана була нотаріально засвідчена копія даного договору.

У договору позики від 05.08.2015 зазначено, що «Договір нами, учасниками цього правочину, прочитаний; його значення, умови та правові наслідки нам зрозумілі, про, що свідчать наші особисті підписи», що свідчить про те, що грошові кошти, передані позивачу під час укладення даного договору і підписання даного договору сторонами підтверджує даний факт.

Факт підписання договору позики грошей від 05.08.2015 позивачем не оспорюється.

Твердження позивача про те, що тексти наданих документів вона не читала, не

відповідає дійсності, так як, приватним нотаріусом Стоєвою Г.Ф., на виконання вимог п. З

гл. 9 р. І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, перед підписанням,

сторонам були надані тексти договорів для ознайомлення. Після цього нотаріус уточнила, чи викладене відображає намір сторін, сторони підтвердили даний факт, і тільки після цього сторони одночасно приступили до підписання договорів.

Вважає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог, свідомо маніпулює фактами, з метою уникнення повернення позики. Просила в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що договори позивач не читала, оскільки існували довірливі відносини між її донькою, ОСОБА_2 та нею. Договір підписала не ознайомившись, вважала, що це є договір пролонгації договору позики від 16.02.2012 .

Представник відповідача ОСОБА_9, в порядку ст. 92 ЦПК України, допитана як свідок і суду показала, що у серпні 2015 року до неї звернулась ОСОБА_2, з проханням допомогти оформити договір позики з ОСОБА_1 05.08.2015 вона прийшла до нотаріальної контори нотаріуса Стоєвої Г.Ф. перша, після цього прибули разом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, через 10 хв. прибув ОСОБА_4 нотаріус запросила всіх до себе в кабінет, роздрукувала договори позики та іпотеки на аркушах А-4 та надала сторонам для ознайомлення. Потім запитала, чи всім зрозумілі умови договорів та роздрукувала їх на бланках. Сторони підписали договори, а потім чекали поки нотаріус внесе відомості в реєстр. Після чого нотаріус роздала договори сторонам.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що його мати ОСОБА_1 повідомила йому про те, що у ОСОБА_3, яка є його сестрою, проблеми фінансового характеру, тому у 2012 році був укладений договір позики між його матір'ю та ОСОБА_2 Пізніше сестра повідомила, що у неї проблеми фінансові, тому необхідно продовжити договір. У 2015 році разом із сестрою та матір'ю перебував за місцем проживання останньої по пр. Правди в м. Кропивницький. ОСОБА_2 заїхала за ними на власному автомобілі та відвезла до приватного нотаріуса, контора якого розташований по вул. Калініна в м. Кропивицький. Нотаріус надала прочитати договори іпотеки, запитала чи всім зрозумілий їх зміст. Він підписав договір іпотеки та покинув нотаріальну контору. Чи підписувала мати будь-які інші договори йому невідомо. Наполягає на тому, що 05.08.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір, яким продовжена дія договору позики від 16.02.2012.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що у серпні 2015 році разом із своєю дружиною ОСОБА_2 на власному автомобілі заїхали за ОСОБА_1 за її місцем проживання, з метою прибуття до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору позики. Коли в автомобілі перебувала ОСОБА_1 ОСОБА_2 передала їй грошові кошти в розмірі 33000 доларів США та попросила перерахувати. ОСОБА_1 рахувати відмовилась, повідомивши, що вже не раз мала з нею справу та довіряє ОСОБА_2 Після цього, він вийшов із автомобіля і пішов у власних справах, а до автомобіля сіла ОСОБА_3 і вони втрьох поїхали до нотаріуса. ОСОБА_2 раніше також позичала кошти ОСОБА_1, яка їх віддавала. За договором позики від 05.08.2015 ОСОБА_1 кошти не повернула, тому ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про їх стягнення.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.02.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Воєводою-Брегей М.А. і зареєстрований в реєстрі за № 52. За договором ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 156 975 грн., які зобов'язалась повернути 16.08.2015.

Сторони визнають той факт, що кошти отримувались для потреб доньки позивача ОСОБА_3

Відповідач зазначає, що в повному обсязі розрахунок за даним договором здійснений донькою позивача ОСОБА_3 до 16.08.2012.

Позивач зазначає, що договір не виконаний, тому він був пролонгований договором від 05.08.2015, про що усно дійшли згоди з відповідачем. Грошові кошти за договором від 05.08.2015 не отримувала.

05.08.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. і зареєстрований в реєстрі за № 772.

За договором ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 716 430,00 грн., що відповідає в еквіваленті 33000 грн., які зобов'язалась повернути 05.08.2017. Договором затверджений графік повернення позики.

У пункті 7 договору зазначено, що підписання цього договору сторонами є підтвердження факту отримання позичальником ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 716 430,00 грн.

У пункті 9 договору зазначено, що сторони у присутності нотаріуса стверджують, що однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного чи удаваного, тощо.

Крім того, в договорі зазначено, що договір учасниками цього правочину прочитаний, його значення, умови та правові наслідки сторонам зрозумілі, що засвідчено підписами сторін.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно із ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст.ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Договір позики від 05.08.2012 посвідчений нотаріально, доказів, які б спростували зазначені у договорі факти, позивачем не надано.

Суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що відповідно до п. 7 гл. І розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору.

Договір прозміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх наданих нотаріусу примірниках основного договору проставляється відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання, проставляється нотаріусом підпис і скріплюється його печаткою (п. 7.2).

Якщо нотаріус, який посвідчив договір, позбавлений можливості посвідчити договір про його зміну або розірвання (у разі смерті, заміщення нотаріуса, у разі неможливості виконання ним своїх обов'язків, припинення нотаріусом діяльності, передачі документів до державного нотаріального архіву або з будь-яких інших причин), договір про зміну або розірвання договору може бути посвідчений іншим нотаріусом. При цьому таким нотаріусом складається додатковий примірник договору, який направляється ним за місцем зберігання договору, що змінюється або розривається. Сторонам договору нотаріус роз'яснює про повернення документа за місцем зберігання примірника договору, що розірваний (п. 7.3).

Договір від 16.02.2012 посвідчений приватним нотаріусом Воєводою-Брегей М.П., а договір від 05.08.2015 - посвідчений приватним нотаріусом Стоєвою Г.Ф., яка не проводила дій, передбачених п. 7 гл. І розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в разі зміни договору.

Зазначений факт спростовує доводи позивача про досягнення згоди з позивачем про укладення договору позики від 05.08.2019 з метою пролонгації договору позики від 16.02.2012.

Також, заслуговує на увагу посилання відповідача на різницю у розмірах позики. Розмір позика, що надавалася згідно договору від 16.02.2012 становить 156 975, 00 грн., а згідно договору від 05.08.2015 -716 430,00 грн.

Покази свідка ОСОБА_4 суд оцінює критично в частині підтвердження факту укладення договору позики 05.08.2015, яким продовжена дія договору позики від 16.02.2012, оскільки свідок пояснив, що підписав у нотаріуса тільки договір іпотеки та покинув нотаріальну контору. Чи укладались будь-які інші договори між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 йому невідомо. Натомість свідок зазначив, що перед підписанням договорів, нотаріус надала їх тексти для ознайомлення та запитала, чи всі сторони розуміють їх значення, що свідчить про дотримання нотаріусом порядку посвідчення договорів та ставить під сумнів посилання позивача на те, що нотаріус не роз'яснила зміст підписаних нею договорів.

Крім того, в позові зазначено, що 05.08.2015 ОСОБА_2 заїхала за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на власному автомобілі та привезла їх до нотаріальної контори, а згодом туди прибув свідок ОСОБА_4, що підтверджує свідок ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 Зазначене спростовує покази свідка ОСОБА_4 про те, що він приїхав до нотаріальної контори на автомобілі ОСОБА_2 разом із матір'ю та сестрою.

Покази свідка ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердили намір та факт укладення саме договору позики, а не пролонгації договору від 16.02.2012.

Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що договір позики, укладений між сторонами 05.08.2015 та посвідчений приватним нотаріусом Стоєвою Г.Ф., укладений під впливом обману. За таких обставин вимога про визнання його недійсним з цих підстав задоволенню не підлягає.

Позивач також посилається в позові на те, що ОСОБА_2 не підписувала договір позики від 05.08.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом - нікчемний правочин. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

Відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225, ст. 230 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

В позовній заяві позивач просить визнати недійсним договір позики з підстав вчинення його під впливом обману. Тобто оспорює дійсність правочину, що свідчить про визнання його вчинення сторонами, в той же час посилається на те, що сторона його не підписувала, що виключає визнання його вчинення.

Позов містить дві різні підстави та вимоги які виключають одна одну та не можуть розглядатися одночасно.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст.ст. 204, 215, 230, 229-233, 1051 ЦК України, керуючись ст. 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішенняскладено 15.02.2019.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда