Справа № 678/688/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Білоус Г.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача, ОСОБА_2 , - адвоката Дацькова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку з вбудованим приміщенням магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та земельної ділянки, поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання недійсним державного акта на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

встановив:

23 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку із вбудованим магазином та на Ѕ частину земельної ділянки. В позові зазначив, що вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 визнали, що спільно проживали та побудували житловий будинок із вбудованим магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 . Однією сім`єю позивач та відповідач проживали з 2010 року по 2015 рік, але в кінці грудня 2014 року їх сім`я розпалася. Після розпаду сім`ї відповідач стала перешкоджати позивачу користуватися земельною ділянкою і збудованим разом з позивачем житловим будинком. Після цього вона відмовила позивачу в перереєстрації права спільної власності на разом набуте нерухоме майно, а також від надання позивачу документів для здійснення такої державної реєстрації права спільної власності. Тобто, про порушення свого права власності позивач дізнався лише в 2015 році. Просив визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку із вбудованим магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 464, 5 кв. м.; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0, 0831 га, кадастровий номер :01:003.

18 липня 2017 року позивач подав до суду уточнену та доповнену позовну заяву, в якій просив визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку із вбудованим магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 464, 5 кв. м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв.м., побудованого позивачем, ОСОБА_1 , разом із відповідачем, ОСОБА_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про оформлення права власності як нерухомого майна та видачу свідоцтва права власності на нерухоме майно, затвердженого рішенням виконавчого комітету Требуховецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області за № 11 від 19.12.2012р.; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0, 0831 га, кадастровий номер :01:003, що призначена для ведення особистого селянського господарства.

20 грудня 2017 року позивач подав доповнену та уточнену позовну заяву. В позові зазначив, що протягом тривалого часу позивач підтримував з відповідачем дружні стосунки, а після розірвання шлюбу з першою дружиною, відразу після 21 червня 2007 року, з метою створення сім`ї та за взаємною згодою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали спільно проживати без реєстрації шлюбу в приватному будинку позивача по АДРЕСА_2 . У вільний від роботи час подружжя вело спільне господарство: підтримували в належному санітарному і технічному стані житлові, господарські та інші допоміжні приміщення та будівлі домоволодіння, а також прибудинкову територію: спільно обробляли город, доглядали сад тощо. Відповідач працювала продавцем в м. Хмельницькому, а тому позивачем було прийнято рішення придбати земельну ділянку в с. Требухівці та побудувати на ній житловий будинок з вбудованим магазином, аби в такий спосіб приблизити робоче місце своєї на той час дружини до місця проживання в с. Требухівці. Будучи самозайнятою особою в сфері будівельного виробництва, ще до початку спільного проживання із відповідачем, позивач самостійно зібрав грошові кошти для реалізації задуманих планів. Водночас, заробітна плата відповідача становила на той час не більше 3 000 грн. на місяць. Фактично позивач ніколи не користувався коштами відповідача, оскільки багато працював, вмів заробляти, а відтак був самозабезпеченою особою. Про матеріальну спроможність позивача свідчить той факт, що під час будівництва спірного житлового будинку невстановлені досудовим розслідуванням особи 15 березня 2014 року таємно викрали з житлового будинку позивача по АДРЕСА_2 25 тисяч доларів США, 150 тисяч гривень і талони на пальне на 2000 літрів. Тобто, зазначені факти вказують на те, що весь тягар матеріальних витрат на придбання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а також майнові витрати по будівництву спірного будинку із вбудованим магазином повністю взяв на себе позивач. З цією метою, за власні грошові кошти та в період, коли позивач з відповідачем створили сім`ю і разом проживали в будинку позивача, він і придбав для подальшого будівництва будинок АДРЕСА_1 . Після знесення старого будинку, за сприяння позивача, була замовлена проектно-будівельна документація на будівництво нового будинку і станом цін на 28.11.2012р. інвентаризаційна вартість вказаного будинку згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації Інспекції архбудконтролю у Хмельницькій області від 25 грудня 2012 року орієнтовно складала 580 тис. грн. при курсі долара до гривні - 8 грн. за 1 долар США. Зазначив, що розрахунок вказує на те, що фінансовий вклад відповідачки в загальний об`єм вартості будівництва спірної нерухомості є абсолютно не значним, а саме: за 5 років будівництва спірного будинку, при заробітній платі відповідача в 3000 грн. за 1 місяць, відповідач могла інвестувати максимально 180 000 грн. при вартості житлового будинку 580 000 грн. Завдяки зусиллям і за особисті кошти позивача спірний будинок готовністю 85 % було побудовано за 5 років - з 2009 року по 2014 рік. Виконання будівельних робіт здійснювали працівники будівельних спеціальностей, яких розшукував, наймав і оплачував їхню роботу на будівництві спірного будинку з вбудованим магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» особисто позивач. Проживаючи з позивачем однією сім`єю та зловживаючи його довірою, відповідач оформила на своє ім`я державний акт серії ЯЖ № 177394 від 22.01.2009р. на спірну земельну ділянку в АДРЕСА_1 . А також, проживаючи спільно з позивачем, 19.12.2012р. за заявою відповідача Требуховецька сільська рада, не знаючи про спільну власність позивача і відповідача на спірну нерухомість, прийняла рішення № 11 про надання згоди одноособово відповідачу на виготовлення правовстановлюючих документів на цей спірний будинок по АДРЕСА_1 . 26 грудня 2012 року відповідач отримала лише на своє ім`я свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № 605604 і в той же день 26 грудня 2012 року отримала на своє ім`я витяг про державну реєстрацію прав за № 36993716. Остаточно просив суд: встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 2008 року по 2015 рік; визнати спільним сумісним майном подружжя житловий будинок з вбудованим приміщенням магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 464, 5 кв. м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв. м. та земельну ділянку площею 0, 133 га, що розташовані в АДРЕСА_1 ; здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, визнавши за позивачем ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку з вбудованим приміщенням магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 464, кв.м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв. м., та на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0, 133 га, які знаходяться в АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на землю серії ЯЖ № 177394, виданого на ім`я ОСОБА_2 22 вересня 2009 року Требуховецькою сільською радою і Відділом Держкомзему у Летичівському районі; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з вбудованим приміщенням магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 464, 5 кв.м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв. м., серії НОМЕР_1 від 26.12.2012р., виданого на ім`я ОСОБА_2 , Требуховецькою сільською радою; внести зміни до державного реєстру прав власності на вищенаведене нерухоме майно та провести необхідні дії щодо його перереєстрації.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що житловий будинок із вбудованим магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 , побудував особисто він за власні грошові кошти. Зокрема, він використовував власну будівельну техніку, наймав за власний кошт робітників (будівельників). Однак, відповідач по справі умисно забрала в нього та привласнила письмові докази його будівництва: накладні, письмові документи, а також правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок і на його батьківську хату. Зазначив, що він є приватним підприємцем.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Дацьков В.В., заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що відповідачка не визнає позовну заяву позивача у зв`язку з її безпідставністю. Зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловік і жінка не проживали. Так, відповідачка в 2009 році придбала старий житловий будинок та земельну ділянку за особисті грошові кошти, зароблені ще до знайомства із позивачем. Після цього вона розпочала будівництво житлового будинку із вбудованим магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» на підставі відповідних дозволів. ОСОБА_1 не має жодного відношення до майна. Вона лише декілька разів просила його допомогти із будівельною технікою по будівництву житлового будинку, але за надані послуги вона розраховувалась грошовими коштами. ОСОБА_1 є односельчанином ОСОБА_2 і вони проживали по одній вулиці. Після розірвання шлюбу вона добровільно поділила майно із своїм чоловіком. Ствердив, що в період з 2008 року по 2015 рік його довірителька не проживала разом із позивачем однією сім`єю як чоловік і жінка. Позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю. Не надав позивач доказів того, що сторони разом проживали, в них були спільні доходи та спільне користування майном. Також позивач не надав суду жодних бухгалтерських документів (накладних тощо), які б свідчили, що він має право на 2/3 частки житлового будинку. Також в позові не зазначено, на яких підставах позивач просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку.

Представник відповідача, Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи у їхню відсутність, у вирішенні справи покладається на розсуд суду та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 червня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про допуск його до участі у справі в якості представника позивача (Том № 3 а.с. 213-216).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Требуховецьку сільську раду Летичівського району Хмельницької області (Том № 4 а.с. 60-61).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року по цивільній справі замінено відповідача - Требуховецьку сільську раду Летичівського району Хмельницької області на належного відповідача - Меджибізьку селищну раду Летичівського району Хмельницької області (Том № 4 а.с. 84-86).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про допуск його до участі у справі в якості представника позивача (Том № 4 а.с. 117-119).

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до припису ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки ВМА № 189448, зареєстрованого в реєстрі за № 3320 від 23.10.2008 року, є власником земельної ділянки площею 0, 133 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , і призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Ця обставина підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 177394, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02, і виданий 22 січня 2009 року (Том № 1 а.с. 229).

Рішенням Виконавчого комітету Требуховецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області № 11 від 19 грудня 2012 року вирішено оформити право власності за ОСОБА_2 на побудований житловий будинок з вбудованим приміщенням магазину загальною площею 464, 5 кв.м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Том № 1 а.с. 30, Том № 2 а.с. 173).

ОСОБА_2 є власником житлового будинку з вбудованим приміщенням магазину загальною площею 464, 5 кв. м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2012 року, виданого Требуховецькою сільською радою Летичівського району Хмельницької області (Том № 1 а.с. 32, Том № 2 а.с. 174).

Згідно із Витягу про державну реєстрацію прав № 36993716 від 26.12.2012р., виданого Хмельницьким БТІ, за реєстраційним номером 38840480 прийнято рішення про державну реєстрацію житлового будинку з вбудованим приміщенням магазину загальною площею 464, 5 кв. м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (Том № 1 а.с. 228, Том № 2 а.с. 200).

Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом законною) підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Так, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що протягом 2008-2015 років позивач та відповідач спільно проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, що був у сторін по справі спільний сімейний бюджет, проводилися спільні витрати, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків.

На обґрунтування своїх вимог позивач, крім цього, не довів, що саме він особисто купував житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 23 жовтня 2008 року, чи надав відповідачці власні грошові кошти для придбання вказаного майна, або ж для придбання цієї нерухомості використані їхні спільні грошові кошти із сімейного бюджету.

Твердження позивача в позовній заяві про те, що, будучи самозайнятою особою в сфері будівельного виробництва, ще до початку спільного проживання із відповідачем, позивач самостійно зібрав грошові кошти для реалізації задуманих планів, а заробітна плата відповідача становила на той час не більше 3 000 грн. на місяць і те, що фактично позивач ніколи не користувався коштами відповідача, оскільки багато працював, вмів заробляти, а відтак був самозабезпеченою особою, суд розцінює критично.

Так, позивачем не надано суду жодних доказів, які б стверджували про ту обставину, що позивач був самозайнятою особою в сфері будівельного виробництва, а саме: документів, які б підтверджували його підприємницьку діяльність в сфері будівництва, довідки (декларації) про доходи з податкових органів; належність позивачу на праві власності будівельної техніки тощо.

Не доведена позивачем під час судового розгляду жодними належними і допустимими доказами та обставина, що заробітна плата відповідачки становила 3 тис. грн. на місяць, і у зв`язку з цим вона не могла фінансувати будівництво житлового будинку.

Доводи ОСОБА_1 про те, що про матеріальну спроможність позивача свідчить той факт, що під час будівництва спірного житлового будинку невстановлені досудовим розслідуванням особи 15 березня 2014 року таємно викрали з житлового будинку позивача по АДРЕСА_2 25 тисяч доларів США, 150 тисяч гривень і талони на пальне на 2000 літрів; тобто, зазначені факти вказують на те, що весь тягар матеріальних витрат на придбання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а також майнові витрати по будівництву спірного будинку із вбудованим магазином повністю взяв на себе позивач, суд до уваги не бере та відхиляє.

Так, під час судового розгляду позивачем не надано суду на підтвердження цієї обставини докази, які б свідчили про наявність у нього вказаних грошових коштів, а також про те, що у вказаний ним період часу їх викрали невідомі особи.

Посилання позивача в позові на те, що інвентаризаційна вартість вказаного будинку згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації Інспекції архбудконтролю у Хмельницькій області від 25 грудня 2012 року орієнтовно складала 580 тис. грн. при курсі долара до гривні - 8 грн. за 1 долар США., і що розрахунок вказує на те, що фінансовий вклад відповідачки в загальний об`єм вартості будівництва спірної нерухомості є абсолютно не значним, а саме: за 5 років будівництва спірного будинку, при заробітній платі відповідача в 3000 грн. за 1 місяць, відповідач могла інвестувати максимально 180 000 грн. при вартості житлового будинку 580 000 грн., суд відхиляє.

Так, позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів, які б свідчили, що відповідачка інвестувала в будівництво житлового будинку лише 180 000 грн. Водночас, як вбачається із копії трудової книжки відповідача, ОСОБА_2 з 27 липня 2006 року по 29 січня 2013 року працювала продавцем за трудовим договором, тобто період її роботи склав більше, ніж 6 років.

Покликання ОСОБА_1 на те, що завдяки зусиллям і за особисті кошти позивача спірний будинок готовністю 85 % було побудовано за 5 років - з 2009 року по 2014 рік і що виконання будівельних робіт здійснювали працівники будівельних спеціальностей, яких розшукував, наймав і оплачував їхню роботу на будівництві спірного будинку з вбудованим магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» особисто позивач, суд розцінює критично та не бере до уваги.

Зокрема, позивачем на підтвердження своїх доводів не надано суду жодних належних і допустимих доказів того, що житловий будинок побудовано завдяки зусиллям і за особисті кошти позивача. Так, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_1 надавалися особисті грошові кошти на будівництво спірного будинку, зокрема не представлено суду довідку про доходи позивача за вказаний період, здійснення ним, як уже зазначалося судом, підприємницької діяльності.

Не доведено позивачем належними і допустимими доказами і те, що особисто він за власні грошові кошти наймав і оплачував працю робітників на будівництві спірного магазину. Не надано суду договорів підряду (субпідряду) на виконання будівельних робіт, що були укладені між ним (замовником) та робітниками (підрядниками). Водночас, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, ОСОБА_2 дійсно декілька разів просила свого односельчанина ОСОБА_1 допомогти їй по будівництву житлового будинку будівельною технікою, але за надані послуги вона повністю розрахувалася. Це твердження позивачем не спростовано.

Показання свідків: ОСОБА_4 (про те, що ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_2 як чоловік і жінка в будинку позивача по АДРЕСА_2 з 2008 по 2010 роки і те, що він бачив відповідача в будинку позивача щодня), ОСОБА_5 (про те, що коли почали будувати житловий будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом в будинку позивача), ОСОБА_6 (про те, що позивач разом із відповідачем, напевно, проживали разом), ОСОБА_7 (про те, що позивач проживав разом із відповідачем однією сім`єю в будинку ОСОБА_1 з 2008 року по 2012 рік, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приходили до нього в гості, він був присутній на весіллі доньки ОСОБА_2 ), ОСОБА_8 (про те, що під час будівництва житлового будинку сторони проживали разом в с. Требухівці), ОСОБА_9 (про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом), ОСОБА_10 (про те, що зі слів людей, він знав, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 ), ОСОБА_11 (про те, що ОСОБА_2 приблизно 8-10 років тому постійно проживала разом однією сім`єю із ОСОБА_1 в будинку останнього) суд розцінює критично та до уваги не бере з наступних підстав.

Так, зазначені показання свідків не доводять ведення спільного господарства ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , не доводять наявність у сторін спільного сімейного бюджету, а також не є доказом проживання однією сім`єю, спрямованого на довготривалі відносини в спірний період.

Показання свідка ОСОБА_7 про те, що приблизно в 2009 році він продавав ОСОБА_1 будівельні блоки для будівництва житлового будинку суд відхиляє, адже ці покази не підтверджені жодними об`єктивними доказами (копіями накладних, копією договору купівлі-продажу тощо).

В свою чергу, показання свідків: ОСОБА_4 (про те, що він допомагав будувати ОСОБА_1 на належній позивачу земельній ділянці житловий будинок, а саме - працював на екскаваторі ОСОБА_1 в 2008-2010 роках, а закінчили будівництво в 2014 році), ОСОБА_5 (про те, що він допомагав позивачу будувати житловий будинок по АДРЕСА_1 , а саме - проводив облицювальні роботи за домовленістю і оплатою праці ОСОБА_1 ), ОСОБА_6 (про те, що з 2010 року по 2014 рік він допомагав ОСОБА_1 будувати житловий будинок по АДРЕСА_1 ; допомагав вивозити землю, завозити блоки, щебінь тощо і позивач з ним розраховувався), ОСОБА_8 (про те, що при будівництві ОСОБА_1 житлового будинку допомагав йому проводити технічний нагляд; будівництво проводилося будівельною технікою, яка належала позивачу), ОСОБА_12 (про те, що в 2008-2010 рр. він у складі будівельної бригади допомагав позивачу будувати житловий будинок, він особисто проводив укладку блоків, проводив заливку підлоги, штукатурив, і що ОСОБА_1 з ним розраховувався, і що підвал викопував екскаватор позивача), ОСОБА_9 (про те, що в 2010-2011 роках він допомагав позивачу будувати житловий будинок по АДРЕСА_1 , а саме - він проводив укладку плитки, блоків, мурував та штукатурив будинок тощо, а котлован викопувала будівельна техніка ОСОБА_1 ), ОСОБА_10 (про те, що житловий будинок будували будівельна техніка ОСОБА_1 , він входив до будівельної бригади, яку найняв позивач. Вони клали цеглу, штукатурили тощо, і ОСОБА_1 з ними розраховувався), ОСОБА_13 (про те, що матеріали для будівництва житлового будинку замовляв ОСОБА_1 , а він особисто доставляв в с. Требухівці, а саме - будівельні блоки та панельні перекриття), ОСОБА_11 (про те, що він 8-10 років працював по найму в позивача ОСОБА_1 на автомобілі «Камаз» і привозив щебінь, пісок та камінь на будівництво ОСОБА_1 житлового будинку в с. Требухівці; будівельна техніка зберігалася поблизу житлового будинку позивача), ОСОБА_14 (про те, що 3-4 дні приблизно 10 років тому він на прохання директора МГК «Граніт» допомагав ОСОБА_1 проводити зварювальні роботи при будівництві магазину по АДРЕСА_2 ), ОСОБА_15 (про те, що приблизно 10 років тому він на прохання директора МГК «Граніт» допомагав ОСОБА_1 проводити будівельні роботи при будівництві магазину в с. Требухівці, а саме: він допомагав розвантажувати автомобілі, возив цеглу та блоки) суд до уваги не бере.

Так, вищевказані показання свідків є непослідовними та суперечливими, а також вони не підтверджені жодними об`єктивними належними і допустимими письмовими доказами (договорами підряду на виконання будівельних робіт, розписками про отримання грошових коштів тощо). Крім цього, позивач не надав суду доказів, які б стверджували, що вказана будівельна техніка (екскаватор, вантажні автомобілі) належать саме йому, а він є приватним підприємцем та спроможний був профінансувати вище перелічені будівельні роботи і послуги.

Твердження позивача в позовній заяві про те, що вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2016 року встановлено, що відповідачка (потерпіла) ОСОБА_2 разом з позивачем (обвинуваченим) ОСОБА_1 визнали, що спірний будинок АДРЕСА_1 відповідач ( ОСОБА_2 ) побудувала разом із позивачем суд розцінює критично та відхиляє.

Так, у відповідності до припису ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2016 року, згідно якого ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин, не є обов`язковим для суду (Том № 1 а.с. 26-29).

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він особисто здійснював будівництво житлового будинку також спростовуються копією дозволу на виконання будівельних робіт від 16 листопада 2010 року № 0662, що виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області ОСОБА_2 (Том № 1 а.с. 217).

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З цього приводу суд не бере до уваги заяву представника відповідача, Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, про визнання позовних вимог, оскільки визнання позову суперечить вимогам ч. 2 ст. 3 та ст. 74 СК України і порушує права власника житлового будинку та земельної ділянки - відповідача ОСОБА_2 (Том № 4 а.с. 78).

Таким чином, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (житловий будинок та земельну ділянку) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Також, позивач не надав суду жодних належних і допустимих доказів того, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 177394, виданий на ім`я ОСОБА_2 22 вересня 2009 року Требуховецькою сільською радою і Відділом Держкомзему у Летичівському районі, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з вбудованим приміщенням магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 464, 5 кв.м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв. м., серії НОМЕР_1 від 26.12.2012р., видане на ім`я ОСОБА_2 , Требуховецькою сільською радою Летичівського району Хмельницької області, є незаконними та порушують права та законні інтереси позивача ОСОБА_1 .

Отже, у задоволенні позову позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 2008 року по 2015 рік; визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку з вбудованим приміщенням магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 464, 5 кв. м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв. м. та земельної ділянки площею 0, 133 га, що розташовані по АДРЕСА_1 ; здійснення поділу спільного сумісного майна подружжя, визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку з вбудованим приміщенням магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 464, кв.м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв. м., та на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0, 133 га, які знаходяться в АДРЕСА_1 ; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 177394, виданого на ім`я ОСОБА_2 22 вересня 2009 року Требуховецькою сільською радою і Відділом Держкомзему у Летичівському районі; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з вбудованим приміщенням магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 464, 5 кв.м., в тому числі житловою площею 81, 8 кв. м., серії НОМЕР_1 від 26.12.2012р., виданого на ім`я ОСОБА_2 , Требуховецькою сільською радою; внесення змін до державного реєстру прав власності на вищенаведене нерухоме майно та проведення необхідних дій щодо його перереєстрації - необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, тому необхідно скасувати заходи забезпечення позову, що застосовані ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2017 року, а саме - скасувати арешт, що накладений на житловий будинок з вбудованим приміщенням магазину, який розташований по АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-83, 89, 141, 158, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2017 року на житловий будинок з вбудованим приміщенням магазину, який розташований по АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області на протязі 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 3 січня 2020 року.

Суддя А.В. Кульбаба