Справа № 158/2245/18
Провадження № 2/0158/16/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2019 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Костюкевича О.К.
за участю секретаря - Хмілевської І.О.
за участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Шафран Д.В.
відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.
Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 16 листопада 2013 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. 30 вересня 2014 року ними за його особисті депозитні кошти було придбано квартиру, реєстрація права власності на яку була здійснена на відповідача, Відповідач на той час не працювала, жодних доходів не отримувала, перебувала на повному його матеріальному забезпеченні, тому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою власністю.
Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки спірна квартира була придбана за спільні кошти, позивач особисто письмово надав згоду на придбання квартири відповідачем, тобто на таку, яка є спільною власністю подружжя (а.с. 115).
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в судовому засіданні суду показали, що грошові кошти на придбання спірної квартири частково надавали батьки ОСОБА_2 , окрім того були використані кошти раніше до шлюбу подаровані батьками ОСОБА_2 .
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 16 листопада 2013 року, який було розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.08.2018 року (а.с. 6).
Згідно з ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Факт придбання спірної квартири на особисті кошти позивача не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, заперечується відповідачем, свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які стверджують, що надавали доньці ОСОБА_2 грошові кошти як до укладення шлюбу, так і для придбання квартири окремо.
Позивач не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції майна набутого у шлюбі.
Твердження позивача про зняття ним особистих коштів з рахунку банку і використання їх саме на придбання квартири є, на думку суду, сумнівним, та спростовується поясненнями відповідачки, свідків та заявою позивача, подану ним при укладенні договору купівлі спірної квартири, яка є нотаріально засвідченою і не може бути спростована іншими доказами.
Таким чином, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .
Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.
Таким чином в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 368 ЦК України, ст. 60, 63 СК України, суд, -
у х в а л и в :
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_3 .

Представник позивача ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_5 .

Представник відповідача адвокат Шафран Діана Володимирівна, адреса: АДРЕСА_6 , Волинської області.

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складений 10.06.2019 року