Провадження № 2/702/91/19
Справа № 702/18/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі головуючого - судді Діденко Т.І., з участю секретаря - Прилуцької О.І, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач 08.01.2019 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди.

Підставою для позову вважає те, що відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» (надалі Закон № 2939-УІ) 06.11.2017 він звернувся до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського районного суду Черкаської області із запитом на інформацію (вх.№103 від 06.11.2017), в якому просив надати інформацію щодо стадії підготовки проведення повторного конкурсу на право оренди єдиного майнового комплексу у вигляді приміщення колишньої лазні та двох котелень, що мали стопроцентну зношуваність. Відповідач у встановлений ст.20 Закону № 2939-УІ строк відповіді або вмотивованої відмови не надав, що і стало підставою та приводом для звернення до адміністративного суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі за №702/1043/17 від 21.02.2018 його позов задоволений повністю, визнана протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лукашівської сільської ради при розгляді його запиту від 03.11.2017 (вх.№103) та зобов'язано виконавчий комітет надати відповідь на запит.

На думку позивача, виконавчий комітет Лукашівської сільської ради, який очолює сільський голова ОСОБА_2, умисно і свідомо проігнорував рішення суду, що змусило його звернутися до суду із заявою про видачу виконавчого листа. 13.04.2018 відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області було відкрито виконавче провадження, але виконавчий збір не стягувався.

Відсутністю своєчасної відповіді на запит відповідач наніс йому моральну шкоду, яка виразилась у стресі від тривалого очікування відповіді, порушенні нормального ритму життєвого укладу, у неможливості вчасно скористатись нею та реалізувати свої права та законні інтереси, які встановлені Конституцією та законами України, переживання через те, що посадові особи виконавчого комітету не виявили бажання, умисно і свідомо, вжити заходів щодо того, щоб у добровільному порядку, а не через суд і ДВС надати елементарну відповідь на запитувану інформацію, яку він оцінює з урахуванням розумності і справедливості у п'ять тисяч гривень.

Керуючись, ст. 23, 82, 1167 ЦК України, ст.24 ЗУ «Про доступ до публічної інформації»; ст.175, 176 ЦПК України позивач просить стягнути з виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 просить задовільнити позов, справу розглянути без нього, про що вказав в тексті позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав в суд заяву від 29.01.2019, в якій заперечує проти позову ОСОБА_1 повністю, оскільки позивач не надає доказів завдання моральної шкоди, справу просить розглядати без участі представника виконавчого комітету Лукашівської сільської ради.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки:

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі 702/1043/17 від 21.02.2018 визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області щодо розгляду запиту ОСОБА_1 від 03.11.2017 (вхідний № 103 від 06.11.2017) і зобовязано виконавчий комітет надати відповідь на запит від 03.11.2017 (вхідний № 103 від 06.11.2017) (а.с.5).

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виникнення такої шкоди тісно пов'язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно-психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов'язковість виникнення моральної шкоди. Судова практика виходить із того, що об'єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Згідно ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї набули статусу частини національного законодавства.

Згідно ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Закон прямо визначає, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 1, 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. При тому під практикою Суду закон розуміє всю без винятку практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї та практика Європейського суду з прав людини є частиною українського законодавства. Уся без винятку практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. При цьому практика Європейського суду з прав людини має пріоритет у застосуванні.

Відповідно до п.8) ч.1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів власних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами; особливості предмета спору; ціни позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України», від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Позивач не надав суду жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового звязку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою.

Суд, відповідно до вимог ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві, відповідно, в задоволенні позов них вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. необхідно відмовити.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.10) ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ч.1 ст. 9 Конституції України; ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України», від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України»; ст. 1, 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»; ст.11, 22, 23, 201, 276, 280, 1167, ЦК України; ч.4 ст.10, ст.1, 12, 76, 81, 141, 258, 263, 273, 354, 355 ЦПК України; п.8) ч.1 ст. 2 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

Суддя Т.І.Діденко