Справа № 450/1465/18 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/1712/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_3,

Гульки Н.О. - представника ПАТ «НАСК «Оранта»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" про стягнення зі згаданого відповідача на його користь 21 453 грн. 65 коп. страхового відшкодування, а також за період з 15.12.2017 року до 23.04.2018 року: 2 413 грн. 39 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобовязання; 981 грн. 60 коп. - інфляційних втрат; 229 грн. 23 коп. - три процентів річних за користування коштами та 1 000 грн. витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 08.11.2017 року у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП, страховий випадок) за участю автомобіля «КАМАЗ 5411», д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5 та належного позивачу автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6 У відповідності до обставин настання ДТП згадані водії дійшли висновку, що винуватцем вказаного ДТП являється водій автомобіля «КАМАЗ 5411» ОСОБА_5, у звязку з чим вирішили спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахованою відповідачем, ПАТ «НАСК «Оранта», і 13.11.2017 року європротокол разом з іншими документами ОСОБА_3 надав Львівській обласній дирекції ПАТ «НАСК «Оранта», а також надав для огляду автомобіль НОМЕР_1.

Листом відповідача № 09-02/09/0800 від 14.12.2017 року позивачу було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що ним нібито не було дотримано вимог щодо збереження майна в пошкодженому після ДТП стані.

Дану відмову позивач вважає безпідставною та спрямованою на уникнення виконання зобов'язань з відшкодування шкоди, а тому він змушений був звернутися до судового експерта для визначення вартості спричиненого йому матеріального збитку, який згідно Висновку експерта № 83 від 10.03.2018 року становить 21 453 грн. 65 коп.

Крім того, у зв'язку з відмовою відповідача виплатити вчасно страхове відшкодування, останній зобов'язаний також сплатити позивачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання,інфляційні втрати та три проценти річних (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" на користь ОСОБА_3 25 077 грн. 87 коп. заборгованості, з яких: 21 453 грн. 65 коп. - страхове відшкодування; 2 413 грн. 39 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 15.12.2017 року по 23.04.2018 року; 981 грн. 60 коп. - інфляційні втрати за період з 15.12.2017 року по 23.04.2018 року; 229 грн. 23 коп. - три проценти річних за період з 15.12.2017 року по 23.04.2018 року.

Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3 1 000 грн. витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 90-95).

Дане рішення оскаржив відповідач - ПАТ НАСК „Оранта".

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що на даний вид правовідносин поширюється дія спеціальногоЗакону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в подальшому - „Закон"), яким „законодавчо визначена процедура реалізації права на страхову виплату", та вважає, що позивачем не було дотримано вимог статті 33.3 цього Закону про збереження пошкодженого транспортного засобу у такому стані, у якому він знаходився після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник.

Вважає, що відповідно до положень, які закріплені в Інструкції щодо заповнення повідомлення про ДТП (європротоколу), страховик має можливість здійснити розподілення цивільно-правової відповідальності між учасниками ДТП, що було оформлено європротоколом, виключно за умов надання учасниками пошкоджених транспортних засобів на огляд для здійснення фіксації видимих пошкоджень на обох транспортних засобах.

Вважає, що судом не були взяті до уваги положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно яких, у випадку, якщо колісний транспортний засіб на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Вважає, що фотокопію протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 13.11.2017 року, долучену позивачем до матеріалів справи, було „зроблено до повного оформлення протоколу (акту) огляду транспортного засобу".

Вважає неправомірним стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення експертизи, оскільки згідно відповідно до пункту 3 статті 34 Закону потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди у тому разі, якщо у визначений Законом термін представник страховика не з'явився (а.с. 100-108).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 статті 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як стверджується матеріалами справи, відповідач не оспорює факту ДТП, яка мала місце 08.11.2017 року у м. Львові за участю автомобіля «КАМАЗ 5411», д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, так само, як не оспорює факт того, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «КАМАЗ 5411» була застрахованою ПАТ «НАСК «Оранта».

Як також вбачається з матеріалів справи, зокрема - листа відповідача № 09-02/09/0800 від 14.12.2017 року (а.с. 10-11), відмову у виплаті страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» мотивує тим, що позивачем нібито не було дотримано вимог щодо збереження автомобіля НОМЕР_1, в пошкодженому після ДТП стані, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, саме на страховика (ПАТ «НАСК «Оранта») покладається обов'язок доведення суду належними та допустимими доказами того факту, що позивач після ДТП вчинив з пошкодженим транспортним засобом певні дії, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно матеріалів справи, свою версію відповідач обґрунтовує наступними доказами:

-протоколом огляду транспортного засобу від 13.11.2017 року за участю представника відповідача та позивача ОСОБА_3;

-письмовими поясненнями водія автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_6 від 08.12.2017 року.

В той же час, у матеріалах справи є наявними дві різні фотокопії протоколу огляду транспортного засобу від 13.11.2017 року (а.с. 56-57, 58-59).

ПАТ «НАСК «Оранта» подано до суду фотокопію, яка містить приписку «ТЗ частково відновлено та пошкодження невідповідають заявленій події» та знак «Z», а також заповнено графу «П.І.Б.» шляхом внесення в неї прізвища «ОСОБА_3» (а.с. 58-59).

А позивачем подано до суду фотокопію цього ж протоколу, з якої вбачається, що протокол був підписаним представником відповідача та позивачем без вище згаданої приписки, без проставлення у ньому знаку «Z», а також без заповнення графи «П.І.Б.» біля підпису ОСОБА_3 (а.с. 56-57).

На твердження позивача, вище згадані доповнення були внесеними в протокол одноосібно представником відповідача - вже після підписання його сторонами та без відома і будь-якого погодження з ОСОБА_3, як учасником огляду автомобіля.

За загальним правилом, будь-які виправлення, зміни, доповнення тощо до документу, внесені після підписання цього документу його авторами, також підлягають засвідченню цими авторами.

За вище наведених обставин протокол огляду транспортного засобу від 13.11.2017 року, поданий до суду відповідачем (а.с. 58-59), не може бути визнано належним та допустимим доказом того, що позивач ОСОБА_3 при складанні цього протоколу погоджувався з тим, що «ТЗ частково відновлено та пошкодження невідповідають заявленій події».

Щодо письмових пояснень водія автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_6 від 08.12.2017 року (поданих до суду відповідачем/апелянтом в обґрунтування своєї версії подій), то вони містять цілком логічні та послідовні пояснення необхідності того, що водій пошкодженого в ДТП автомобіля в цілях безпеки «був змушений стиснути до купи частину розслоєної правої дверки, оскільки переживав щоб переднє колесо не закидувало туди воду, адже у дверці є велика кількість електричних предметів, це провода електро дзеркала, електро підйомника та центральний замок», а також містять твердження про те, що «ніяких ремонтних робіт (водій) не проводив» (а.с. 12-13).

Матеріали справи містять фотографії з місця ДТП (а.с. 70-72), а також з огляду автомобіля НОМЕР_1, експертом, на яких зафіксовано обставини ДТП (які повністю визнаються іншим його учасником, водієм автомобіля «КАМАЗ 5411», який визнав свою вину у цій ДТП), а також пошкодження автомобіля, в тому числі - і його правої дверки (а.с. 28-30).

Представник відповідача/апелянта в ході апеляційного розгляду справи так і не змогла пояснити, що саме у «ТЗ (було) частково відновлено та (які саме) пошкодження невідповідають заявленій події», а також що саме позивач після ДТП вчинив з пошкодженим транспортним засобом, що унеможливило встановлення факту ДТП, причин та обставини її настання або розміру заподіяної шкоди.

За вище наведених обставин колегія суддів розцінює версію відповідача щодо причин невиплати ним страхового відшкодування, як надуману і таку, що спрямована на невиконання страховиком взятих на себе зобов'язань за договором страхування.

З урахуванням вище наведеного, не можуть прийматися до уваги і доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на проведення експертизи, яку позивач (отримавши відмову від відповідача у виплаті будь-якого страхового відшкодування) змушений був провести з власної ініціативи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Подана апеляційна скарга не містить доводів, які б ставили під сумнів, спростовували або оспорювали розмір присудженої до стягнення заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 серпня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.