Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 754/10916/16-ц

провадження № 61-15903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ГорбуноваЛеся Василівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діє адвокат АсатрянОлена Вікторівна, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року у складі судді Таран Н. Г. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Головачова Я. В., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, про визнання договору довічного утримання недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько -ОСОБА_8 Після смерті батька йому стало відомо про наявність договору довічного утримання від 15 грудня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_8 передав у власність, а ОСОБА_5 отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 взамін на зобов'язання забезпечувати ОСОБА_8 утриманням довічно на умовах вказаного договору.

Вважав договір довічного утримання недійсним, а виражену в ньому волю покійного батька такою, яка не була вільною, оскільки на момент підписання вказаного договору ОСОБА_8 страждав хронічним алкоголізмом і за станом свого здоров'я не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому просив визнати договір довічного утримання недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що на підставі поданих сторонами доказів не встановлено обставин, які б свідчили про те, що на момент підписання спірного договору ОСОБА_8 не усвідомлював своїх дії та не міг ними керувати.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - Асатрян О. В. відхилено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_4, в інтересах якого діє Асатрян О. В., просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час укладення договору довічного утримання в ОСОБА_8 внаслідок зловживання спиртними напоями спостерігалися провали у пам'яті, а тому він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Факт постійного перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп'яніння, а також відсутність будь-якого утримання його з боку третіх осіб, підтверджуються показаннями свідків. Наявні в матеріалах справи докази на підтвердження того, що ОСОБА_8 не страждає психічними захворюваннями та розладами, а також не перебуває на диспансерному обліку, не є належними та допустимими доказами, оскільки одержані в некомпетентних установах без належного дослідження дієздатності ОСОБА_8 Оспорюваний договір перед підписанням сторонам не озвучувався. Більше того, за своєю правовою природою цей договір є договором ренти, доводи позивача про що необґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій. З огляду на викладене, оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм статті 225 ЦК України, статей 102, 110, 263, 264 ЦПК України, а також без урахування роз'яснень, які містяться у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 27 липня 2017 року не є обґрунтованим, оскільки експертам не було надано необхідні медичні документи, які було витребувано експертною установою у суду.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу відповідачем до суду не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій установлено, що 15 грудня 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л. В. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 зобов'язувався забезпечувати ОСОБА_8 утриманням довічно на умовах цього договору.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що при його посвідченні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л. В. було роз'яснено сторонам умови укладення договору відповідно до змісту статей 203, 215, 229-235, 744-757 ЦК України, особу ОСОБА_8 встановлено, його дієздатність перевірено, а також долучено копію паспорта ОСОБА_8

Згідно зі свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 63 років.

Із висновку судово-психіатричної експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 27 липня 2017 року № 498 вбачається, що ОСОБА_8 під час укладення договору довічного утримання 15 грудня 2015 року на будь-який психічний розлад не страждав, за своїм психічним станом у цей період він повною мірою усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статей 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановив, що на момент підписання договору довічного утримання ОСОБА_8 усвідомлював свої дії та міг керувати ними, а тому підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним відсутні.

Доводи касаційної скарги не впливають на законність судових рішень у справі.

Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: довідкою від 15 грудня 2015 року № 1314 Київського міського психоневрологічного диспансеру № 1, довідкою до акту огляду МСЕК від 05 лютого 2010 року, актом огляду МСЕК від 05 лютого 2010 року № 25-В, амбулаторною картою з Київського міського психоневрологічного диспансеру № 1, спростовуються доводи позивача про наявність у ОСОБА_8 будь-яких відхилень психічного стану здоров'я.

Також матеріалами справи підтверджується, що для проведення судово-психіатричної експертизи Київським міським центром судово-психіатричної експертизи суд направляв цивільну справу, а також амбулаторну карту ОСОБА_8, надану Київським міським психоневрологічним диспансером № 1, та акт огляду МСЕК від 05 лютого 2010 року.

Вказаною експертизою встановлено, що за своїм психічним станом у момент підписання договору довічного утримання ОСОБА_8 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін на підставі статті 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діє адвокат АсатрянОлена Вікторівна, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник