15 лютого 2019 року
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючої судді - Панас О.В.
при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
Просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 30.12.2014р. у справі № 561/1156/14-ц з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обгрунтовує тим, що із 05.10.2012 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який в послідуючому у 2014 році за її позовом було розірвано судом, що підтверджується рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 30.12.2014 р. № 561/1155/14-ц.
В шлюбі із відповідачем було народжено дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є вона та відповідач, та на утримання якого із відповідача на її користь було присуджено стягувати аліменти щомісячно, починаючи з 16.12.2014 року в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
З урахуванням змін законодавства на даний час стягнуті аліменти є меншим, ніж мінімально можливий розмір аліментів . Допочатку судового засідання позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву згідно якої просила справу розглядати без її участі, позов підтримала повністю, просила задовольнити, не заперечила проти постановлення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи попередженим про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованною кореспонденцією , в судове засідання не з'явився повторно. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України.
Суд вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність сторін на підставі письмових матеріалів справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення .
Судом встановлено, що рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 30.12.2014 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 30.12.2014 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 35, зареєстрований відділом ДРАЦС РС Зарічненського районного управління юстиції у Рівненській області підтверджується, що його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

З оглянутої судом довідки про склад сімї № 84164 від 09.07.2018 р. виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР вбачається, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за місцем проживання матері ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1550 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суд у, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази, суд прийшов до висновку, що в позивачки виникло право на зміну розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з тих підстав, що відбулася зміна у законодавстві за якою аліменти на утримання дитини до її повноліття не може бути меншою ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1300 гривень, що не порушує вимоги ст.182 СК та є не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки судом встановлено наявність рішення суду про стягнення аліментів у цивільній справі № 561/1156/14-ц, то за зазначеним виконавчим документом слід припинити виконання за виключенням наявності боргу по сплаті аліментів. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету. На підставі вищевикладеного ст.ст. 180,181, 182, 184, 192, СК України , Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, керуючись ст.ст. 12,81,141,263-268, 273,280-284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд , - ВИРІШИВ: Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити. Змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У звязку з задоволенням позову про зміну розміру аліментів, припинити з моменту набрання рішенням законної сили подальше примусове виконання рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 30.12.2014 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (справа № 561/1156/14-ц). В разі наявності заборгованості за вказаним рішенням суду, проводити стягнення нарахованої заборгованості по аліментах до повного виконання. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн.80 коп. в прибуток державного бюджету . Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення суду безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач: ОСОБА_1, проживає: 33028, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1. Відповідач: ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2. Повне рішення виготовлене 19.02.2019 р.

Суддя: О.В.Панас