Справа № 308/701/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Фазикош Г.В.,

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 квітня 2018 року (головуючий суддя Деметрадзе Т.Р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, директора науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Федотова Олександра Анатолійовича, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 23 січня 2018 ркоу звернувся до суду з позовом в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ Експертної служби Міністерства Внутрішніх справ від 08.09.2017 №83ЕС о/с «По особовому складу» про його звільнення із займаної посади заступника директора - завідувача відділу криміналістичних видів досліджень Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру; - поновити його на посаді заступника директора - завідувача відділу криміналістичних видів досліджень Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру; - стягнути із Закарпатського НДЕКЦ МВС України в Закарпатській області на його користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтовування своїх вимог зазначив, що 06.09.2017 він звернувся до директора ДНДЕКЦ МВС України із заявою про звільнення за власним бажанням, та 08.09.2017 видано наказ №83ЕС о/с «По особовому складу» про звільнення його з посади.

Вказує, що в передостанній попереджувальний день, а саме 19.09.2017, він відкликав заяву про звільнення та зазначив, що у випадку заміщення його посади іншою особою, не заперечує проти призначення його на посаду завідувача сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів дослідження Закарпатського НДЕКЦ МВС України або головного експерта цього сектору.

Однак, 09.11.2017 він отримав лист від директора ДНДЕКЦ МВС України від 01.11.2017 №19/3 у якому зазначено, що 08.09.2017 його звільнено з роботи наказом №83ЕСо/с та у день звільнення отримав трудову книжку та повний розрахунок, а заява від 19.09.2017 надійшла після проведення звільнення.

Вважає оскаржуваний наказ про своє звільнення незаконним і таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує його трудові права, оскільки його було звільнено до закінчення строку попередження про звільнення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 квітня 2018 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Експертної служби Міністерства Внутрішніх справ від 08.09.2017 №83ЕС о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади заступника директора - завідувача відділу криміналістичних видів досліджень Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора - завідувача відділу криміналістичних видів досліджень Затського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.

Стягнуто із Закарпатського НДЕКЦ МВС України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у період з 08.09.2017 по 17.04.2018 у розмірі 22168 (двадцять дві тисяч сто шістдесят вісім гривень), з урахуванням суми податків, страхових та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Закарпатського НДЕКЦ МВС України в Закарпатській областіна користь держави судовий збір у розмірі 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. На це рішення подали апеляційні скарги Закарпатський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, в інтересах якого діє Субота М.І., та Державне науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, в інтересах якого діє Швець А.В. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити, вважаючи, що роботодавець правомірно звільнив позивача з роботи за ст. 38 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади був прийнятий до закінчення двотижневого строку попередження про звільнення, та вважав доведеними доводи позивача щодо порушення його трудових прав, оскільки додаткових підстав для звільнення позивача не було.

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом № 8-ЕС-о/с від 17.02.2017 ОСОБА_1, на підставі ст. 32 КЗпП України було переведено на посаду заступника директора Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України - завідувача відділу криміналістичних видів досліджень на підставі його заяви від 01.02.2017 (а.с.6).

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся через Закарпатський НДЕКЦ МВС України до Директора ДНДЕКЦ МВС Федотова О.А. із заявою про звільнення з посади за власним бажанням з 06.09.2017, яка зареєстрована за вх.№19/107-6411 від 06.09.2017 (а.с.35).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 перебував на посаді заступника директора Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, тому, відповідно до п.8 Положення по Закарпатський НДЕКЦ МВС України, затвердженого наказом МВС України №77 від 31.01.2017 (а.с.36-40), останній підлягав призначенню/звільненню з посади керівником Експертної служби МВС України за поданням Директора НДЕКЦ .

06.09.2017 за вих. № 19/107-6421 т.в.о. директора НДЕКЦ скерував до керівника Експертної служби МВС України Подання щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с.41). Як зазначено у Поданні з пояснень ОСОБА_1, основним мотивом такого рішення є його сімейні обставини. В ході проведених бесід із керівництвом НДЕКЦ ОСОБА_1 підтвердив своє небажання на даний час продовжувати роботу через зазначену вище причину.

Наказом Експертної служби МВС України від 08.09.2017 №83ЕС о/с позивача було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП України на підставі його заяви (а.с.42).

08.09.2017 року позивача було ознайомлено з витягом з наказу Експертної служби МВС України від 08.09.2017 р. №83 о/с, цього ж дня ним отримано трудову книжку АВ № 404208, що підтверджується його розпискою (а.с.44) та записом №18 в книзі обліку руху трудових книжок (а.с.45). Проведено повний розрахунок (а.с.110).

Наказом від 15.09.2007 р. №85ВС о/с переведено, звільнивши з раніше займаної посади відповідно до ст.32 КЗпП України, ОСОБА_5 на посаду, з якої був звільнений ОСОБА_1

Позивач стверджує, що 19.09.2017 направив директору ДНДЕКЦ МВС України заяву, у якій зазначив, що хотів би скористатись своїм правом нам відкликання попередньої заяви від 06.09.2017, вказуючи, що останнім передбачуваним робочим днем попереджувального строку є 19.09.2017 (а.с.46). Така заява зареєстрована ДНДЕКЦ за № 92 від 19.10.2017 (а.с.46). Листом від 01.11.2017 ОСОБА_1 було повідомлено, що його звільнено, за його заявою, 08.09.2017. Заява від 19.09.2017 надійшла після звільнення (а.с.10). Позивач стверджує, що такого листа отримав 09 листопада 2017 року.

Відповідно до ст.38 КЗпП України, яка регулює питання розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк із ініціативи працівника, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (в тому числі, з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

За змістом ст. 38 КЗпП України сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за 1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України).

Таким чином, з викладеного вбачається, що роботодавець, при звільненні за ст. 38 КЗпП України, вправі звільнити працівника з займаної посади на його прохання раніше двотижневого строку, без зазначення причин, але з зазначенням дати звільнення.

У своїй заяві від 06.09.2017 ОСОБА_1 висловив роботодавцю своє бажання бути звільненим з 06.09.2017 - як зазначено у Поданні про його звільнення - за сімейними обставинами. На таке звільнення позивач отримав згоду та, з врахуванням посади позивача та необхідності звернення з відповідним Поданням до керівника Експертної служби МВС, був звільнений за власним бажанням наказом від 08.09.2017.

Оскільки територіально ДНДЕКЦ МВС та Закарпатський НДЕКЦ МВС знаходяться віддалено один від одного, для звільнення особи необхідно достатній термін для надсилання відповідних документів та формування безпосередньо самого наказу. Саме тому, наказ про звільнення був датований 08.09.2017.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України виплата всіх належних працівнику сум проводиться в день звільнення. Повний розрахунок з позивачем було проведено 08.09.2017, і в цей же день йому було видано трудову книжку. Відтак, останнім робочим днем позивача було 08 вересня 2017 року.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 при написанні заяви на звільнення чітко зазначив дату звільнення його із займаної посади, а саме з 06.09.2017. Доказів психологічного тиску на нього позивач суду не надав. Як ствердив позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції, така заява була написана ним особисто без будь-якого примусу.

Колегія зазначає, що у заявах представника позивача, що подавались до суду першої інстанції в процесі розгляду справи, вказувалось, що написання позивачем заяви про звільнення було пов'язано з емоційним станом, спровокованим здійснення ДТП за участі позивача. Така заява була написана, щоб уберегти Закарпатське НДЕКЦ МВС України від осуду за сторони суспільства. Проте таке твердження колегія суддів до уваги не бере, оскільки ДТП мало місце 06 вересня 2017 року близько 20 год. 30 хв. - тобто, після закінчення робочого дня 06 вересня 2017 року.

Колегія вважає, що суд помилково дійшов висновку про те, що працівник мав безумовне право на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку. Адже звільнення ОСОБА_1 було здійснено за ініціативою працівника з проханням звільнити його конкретною датою, тому право на відкликання своєї заяви про звільнення у нього було лише до моменту його звільнення, а саме до 08.09.2017. Отже, звільнення ОСОБА_1 08.09.2017 є таким, що відповідає вимогам чиного законодавства України, а посилання суду першої інстанції про те, що порушено право позивача на відкликання заяви про звільнення до закінчення двотижневого строку, передбаченого ч. 1 ст. 38 КЗпП України, є безпідставним.

Судова колегія також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Трудову книжку позивачем було отримано 08 вересня 2017 року. Зазначаючи, що відповідь на свою заяву від 19.09.2017 про відкликання заяви про звільнення він отримав лише 09 листопада 2017 року, позивач жодним чином не обґрунтовує причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом - позовна заява надійшла до суду 23 січня 2018 року. Цим обставинам суд першої інстанції також не дав жодної оцінки. Причому, строки звернення до суду у трудових спорах застосовуються незалежно від заяви сторін.

Проте, оскільки позов ОСОБА_1 є безпідставним, тому у його задоволенні слід відмовити саме за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Таким чином, суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а висновку про задоволення позову суд дійшов з неправильним застосування норм матеріального права, що відповідно до п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 квітня 2018 року - скасувати, та ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, директора науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Федотова Олександра Анатолійовича, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Головуюча:

Судді