РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2019 року м. Кремінна

Справа № 414/2205/18

Провадження № 2/414/15/2019

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Акулова Є.М.,

секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 до Державного підприємства "Кремінське лісомисливське господарство" про стягнення заробітку за час проходження військової служби,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому вказав, що з 18 квітня 2013 року був прийнятий до ДП «Кремінське лісомисливське господарство» на посаду спостерігача пожежним. 2 жовтня 2013 року наказом № 258-к від 01.10.2013 був переведений на посаду начальника Центральної лісопожежної станції, де, працював до 08.08.2018 року - звільнений 07.08.2018 року згідно наказу № 102-к/тр від 07.08.2018 року. 15 липня 2016 року наказом № 172 командира військової частини НОМЕР_1 він був зарахований до списків особового складу Збройних Сил України і приступив до виконання службових обов`язків за посадою «солдат». Цього ж дня, а саме 15 липня 2016 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. На підставі вказаного наказу, роботодавець, ДП Кремінське ЛМГ також видав наказ від 9 вересня 2016 року № 114-к про увільнення від роботи ОСОБА_2 у зв`язку з прийняттям на військову службу з 15 липня 2016 року зі збереженням місця роботи, посади та без збереження заробітної плати. В цій частині наказ вважає виданим в супереч усім вимогам законодавства, про що зазначалося в рішенні Кремінського районного суду Луганської області від 23.11.2017 року. Згідно довідок військової частини НОМЕР_2 від 6 лютого 2017 року та В2612 від 26 квітня 2017 року він безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 18 вересня 2016 року по 26 квітня 2017 року. Проте, ДП «Кремінське ЛМГ» йому не нараховувало та не сплачувало заробітну плату у період з жовтня 2016 року по червень 2017 року, внаслідок чого утворилась заборгованість 29 999,99 грн. Рішенням Кремінського районного суду Луганської області було стягнуто заборгованість за вказаний період у сумі 29999,99 грн., рішення набрало чинності.

У подальшому відповідач не припинив свою протиправну бездіяльність, здійснював нарахування та виплати заробітної плати за період з липня 2017 року по 08 серпня 2018 року, внаслідок чого утворилася заборгованість 43333,29 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримав в повному обсязі, в подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні, відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, в подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, врахувавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст.119 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин за період, який є предметом даного розгляду: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону (діяла з січня 2017 року), а також : за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"(діє на даний час), а також: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналіз статті 119 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення та існування правовідносин, які є предметом даного спору, свідчить про те, що за позивачем, який прийнятий на військову службу за контрактом, зберігаються, у тому числі, місце роботи, посада і середній заробіток.

Так, Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII(далі закон) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесені зміни до чинних законодавчих актів України, у тому числі, КЗпП України, КУпАП, ПК України,Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» тощо.

Пунктом 2 Прикінцевих положень указаного закону № 1275-VII поширено дію частин 2 і 3ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст. 119 КЗпП України(в редакції цього Закону) на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження,правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законами України «Про оборону України» від6 грудня 1991 року № 1932-XII(далі закон), «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі закон), «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі закон), «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

Ст. 2 Закону № 1932-XII встановлюється, що оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх ланок воєнної організації України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Ст. 3 Закону № 1932-XII передбачено, що підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Ст. 1 Закону N 3543-XII дано визначення особливого періоду, мобілізації та демобілізації. Зокрема встановлено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ i організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час i частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Із змісту приведених визначень вбачається, що вони дають чітке поняття початку перебігу особливого періоду, але не встановлюють його закінчення.

За таких обставин, висновок про закінчення особливого періоду слід формувати з урахуванням юридичних визначень про мобілізацію, демобілізацію та змісту указів Президента України, який за ст. 5 Конституції України та відповідно до норм наведених Законів, наділений повноваженнями щодо оголошення цих станів та стану воєнного часу.

Крім того, мають бути враховані рішення Ради національної безпеки та оборони України, яка відповідно до ст. 7 Закону № 1932-XII, наділена повноваженнями з координації та контролю органів виконавчої влади з питань оборони в умовах воєнного або надзвичайного стану та при виникненні кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України.

На час укладення контракту позивачем набрало чинності рішення Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02.03.2014 р., яким констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Рада національної безпеки, згідно зі ст. 3 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборону України» від 5 березня 1998 року № 183/98-ВР (далі закон) вносить пропозиції Президентові України щодо реалізації засад внутрішньої і зовнішньої політики у сфері національної безпеки і оборони; виконує функції координації та здійснення контролю за діяльністю органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони в умовах воєнного або надзвичайного стану та при виникненні кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України, а також, у відповідності до ст. 4 цього Закону приймає рішення щодо невідкладних заходів із розв`язання кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України.

Зазначені рішення згідно зі ст. 10 Закону № 183/98-ВР, вводяться в дію Указами Президента України та є обов`язковими до виконання.

Так, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ i організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацій i штати воєнного часу. Мобiлiзацiя може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

Тобто, особливий період закінчується прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Закон № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Ст. 1 цього Закону передбачено, що змістом військового обов`язку є захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Ст. 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Ст. 19 Закону № 2232-XIIвстановлені загальні умови укладення контракту на проходження військової служби, як військовослужбовцями чоловічої так і жіночої статі з додержанням умов, передбачених ст. 20 цього Закону, якою встановлено, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби. Цією ж нормою встановлено, що особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, військовозобов`язані, резервісти, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, та жінки з відповідною освітою віком від 18 до 40 років приймаються на військову службу за контрактом осіб рядового складу.

Рішень про демобілізацію усіх призваних на службу військовослужбовців, в тому числі й тих, які проходять таку службу за контрактом, та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, Президент України не приймав.

З подібними висновками про тривання особливого періоду в Україні незалежно від завершення чергових хвиль часткової мобілізації погодився і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справи в Ухвалі від 22.05.2017 року у справі № 483/1134/16-ц.

Отже, за наявності особливого періоду та кризової ситуації ч. 3 ст. 119 КЗпП України гарантує право позивача на збереження за ним на час дії контракту місця роботи та посади, нарахування та виплати такому працівнику заробітної плати.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований та мешкає по АДРЕСА_1 , працював з 2 жовтня 2013 року до 08.08.2018 року начальником Центральної лісо пожежної станції ДП «Кремінське ЛМГ» (а.с. 4,5,17-24).

Як вбачається з контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 15 липня 2016 року, між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України підписано угоду щодо проходження військової служби на контрактній формі до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, ОСОБА_2 дійсно брав участь в антитерористичній операції з 17 грудня 2016 року по 07.02.2018 року (а.с. 6-16).

23.11.2017 року Кремінський районний суд Луганської області приймав рішення за позовом ОСОБА_2 до ДП «Кремінське ЛМГ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вказане рішення стороною відповідача було оскаржено, змінено в частині конкретизації дат стягнення. Згідно зазначеного рішення було встановлено за період з 01 жовтня 2016 року по 30 червня 2017 року заборгованість по заробітній платі 29999,99 грн., як наслідок середньомісячний заробіток склав 3333,33 грн.

При вирішенні справи по суті суд бере до уваги наступну правову позицію. Вищий адміністративний суд України у постанові від 16.02.2015 р. (справа № 800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Ураховуючи вищезазначене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з 17.03.2014 р. і по теперішній час, незважаючи на те, що у 2016 р. рішення про проведення мобілізації не оголошувалося, воєнний стан не вводився, Збройні Сили України функціонують в умовах особливого періоду.

Суд звертає увагу, що однією із найпоширеніших помилок правозастосування з боку роботодавця є тлумачення таких понять як: «особливий період», «воєнний стан», «часткова мобілізація» у вузькому розумінні, а саме: виключно часом проведення мобілізації чи безпосереднього перебування особи на службі. Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 131/1449/16-ц; від 14.02.2018 у справі № 727/2187/16-ц; від 20.02.2018 у справі № 640/4439/16-ц; від 21.02.2018 у справі № 211/1546/16-ц та інших неодноразово зазначалося, що особливий період діє і зараз та не обмежується указами Президента про мобілізацію.

Таким чином, у зв`язку з перебуванням позивача на військовій службі, вступом його на військову службу за контрактом у добровільному порядку і невиконанням відповідачем вимог ст. 119 КЗпП України щодо гарантій для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, на переконання суду призвело до порушення прав позивача. Таке порушене право позивача необхідно відновити у повному обсязі, з огляду на виконання останнім конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни у кризовій ситуації (в умовах агресії), яка склалася на даний час в Україні.

Загалом необхідно зазначити, що практика цивільної та адміністративної юрисдикцій Верховного Суду має однакову візію у вирішенні питань щодо захисту трудових прав працівників, які були призвані на строкову службу, мобілізовані чи уклали військовий контракт.
З викладеного суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 43333,29 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2018 року.
Згідно ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача - 704,80 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про судовий збір», Законом України «Про збройні сили України», Законом України «Про оплату праці», Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу", Законом України «Про оборону України», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», ст.119, 221, 231, 232, 233, 237-1 КЗпП України, та керуючись 10, 76, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 до Державного підприємства "Кремінське лісомисливське господарство" про стягнення заробітку за час проходження військової служби задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» , юридична адреса вул. Хвойна, 1, м. Кремінна Луганської області на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає по АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2018 року у сумі 43333,29 грн.

Згідно ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць.
Стягнути з державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» , юридична адреса вул. Хвойна, 1, м. Кремінна Луганської області судовий збір на суму 704,80 грн. на реквізити: отримувач - Державна судова адміністрація України, місце знаходження вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (код ЄДРПОУ - 26255795), реквізит рахунка для зарахування до державного бюджету надходжень код класифікації доходів бюджету 22030106 "Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України)": ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106, код за , Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Є.М. Акулов