Справа № 536/988/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 - про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Під час підготовчого провадження позивач ОСОБА_1 залучила до участі в справі в якості відповідача Державного реєстратора Кременчуцької міської ради Полтавської області Коршенко Людмилу Василівну, в якості третьої особи - Білецьківську сільську раду Кременчуцького району Полтавської області та доповнила свої позовні вимоги вимогою про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 , за адресою : АДРЕСА_1 , згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер 41700094 від 20.06.2018 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та надала суду наступні пояснення:

18.10.1980 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було зареєстровано у Білецьківській сільській раді Кременчуцького району, про що видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу вона з відповідачем стали постійно проживати в належному матері ОСОБА_3 - ОСОБА_5 Кузьмівні будинку АДРЕСА_1 . В шлюбі в них народилось двоє дітей - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29 листопада 1995 року шлюб між ними було розірвано.

Однак, після розірвання шлюбу і до цього часу вони з ОСОБА_3 продовжують постійно проживати разом, однією сім"єю, в домоволодінні АДРЕСА_1 . Вони ведуть спільне господарство, разом приймали та приймають участь в урочистих подіях, що відбуваються в сім"ї, що підтверджується відповідними фотознімками та показаннями свідків.

Окрім того, під час сумісного проживання в будинку, за рахунок спільних з відповідачем ОСОБА_3 коштів та спільних зусиль, ними було здійснено переобладнання та перебудову належного її свекрусі ОСОБА_5 будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого будинок істотно збільшився у своїй вартості.

Вважає, що, відповідно до частини 2 статті 62 Сімейного Кодексу України, зазначений будинок може бути визнаний за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - її та ОСОБА_3 .

Окрім того, в зв`язку з наведеним, вважає неправомірною здійснену 20.06.2018 року за індексним номером 41700094 державним реєстратором Кременчуцької міської ради Полтавської області Коршенко Людмилою Василівною державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та просить цю державну реєстрацію скасувати.

Відповідач - ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив суду наступне:

Дійсно, в період з 18 жовтня 1980 року по 29 листопада 1995 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачкою. В шлюбі в них народилося двоє дітей - син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З часу укладення шлюбу дотепер вони з ОСОБА_1 мешкають в будинку АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу - 29 листопада 1995, за згодою його матері ОСОБА_4 , як власника домоволодіння, позивач продовжила проживати в будинку, при цьому їй для проживання була виділена окрема кімната.

Тобто, шлюб між ними з ОСОБА_1 , з моменту його офіційного розірвання, розпався остаточно, вони з позивачкою проживають в окремих кімнатах будинку, шлюбні відносини між ними відсутні, спільне господарство вони не ведуть. Єдине, що їх поєднувало після розірвання шлюбу та поєднує до теперішнього часу - це турбота про спільних дітей, що пояснює спільне фотографування на сімейних урочистостях.

Будинок АДРЕСА_1 вже з часу заселення та реєстрації в ньому ОСОБА_1 належав його матері - ОСОБА_5 і заселення до будинку ОСОБА_1 та реєстрація її в зазначеному домоволодінні сталася саме із згоди власника житла, що відповідає вимогам житлового законодавства. Свідчення позивача про те, що начебто перебудова та перепланування будинку було здійснено ними як подружжям, внаслідок чого будинок значно збільшився у своїй вартості, не відповідають дійсності. Всі основні добудови в будинку були завершені виключно за власні кошти власником будинку - його матір"ю ОСОБА_4 ще до 1980 року, а деякі господарські споруди на земельній ділянці - до 1990 року.

Також, в зв`язку з наведеним, вважає необґрунтованими і позовні вимоги щодо скасування здійсненої державним реєстратором Коршенко Л.В. 20.06.2018 року державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за його матір"ю - ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного, просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі позовних вимог. Відповідач - державний реєстратор Кременчуцької міської ради Полтавської області Коршенко Людмила Василівна позов не визнала, пояснила, що здійснена нею 20.06.2018 року державна реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 цілком відповідає нормам Закону, в тому числі, Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Третя особа- Білецьківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явилась.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 пояснили, що сім"я Репецьких активно займалась домашнім господарством - вирощували свиней, корів, саджали город, вирощували клубнику. Продукти своєї праці вони продавали сусідам. Також вони будувались, проводили в будинок газ.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що їй відомо про побудову ОСОБА_4 протягом 1980-1996 років тимчасової споруди.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що в будинку АДРЕСА_1 все будувалось за рахунок ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що ОСОБА_4 проводила в будинок газ, була членом газового кооперативу. На членство в кооперативі та перепланування в будинку він особисто давав їй гроші.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він двоюрідний брат померлої ОСОБА_4 . Йому відомо, що сестра робила всі побудови в належному їй будинку АДРЕСА_1 за власний рахунок.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .. З часу свого народження він постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 . Він підтверджує, що після розірвання шлюбу, з 1995 року, його батько та матір проживають окремо, в теперішній час мати в будинку а батько у флігелі. Також, йому відомо, що все в будинку та дворі будувалось за рахунок його баби - ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона рідна дочка сторін. Також вона підтвердила обставини, зазначені свідком ОСОБА_8 .

Вислухав в судовому засідання пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши надані сторонами та їх представниками письмові докази, суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Главою 5 ЦПК визначено, що при вирішенні спору суд бере до уваги лише докази, які стосуються предмету доказування, тобто, докази належні, при цьому саме на сторону покладається процесуальних обов`язок довести обставини, на які вона посилається.

За правилами ст.89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що, в період часу з 18 жовтня 1980 року по 29 листопада 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували між собою в шлюбі, зареєстрованому у Білецьківській сільській раді Кременчуцького району.

З часу укладення шлюбу, на момент його розірвання та дотепер сторони постійно проживали та продовжують постійно проживати в будинку АДРЕСА_1 .

Також, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , з моменту його забудови в 1959 році належав матері відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою № 18-416 від 16.04.2018 року Білецьківської сільської ради та витягом № 128287376 від 20.067.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , як власник зазначеного домоволодіння АДРЕСА_1 , за власні кошти здійснювала прибудови та переобладнання належного їй будинку, які були нею повністю завершені ще до 1980 року, та будівлю деяких господарських споруд на виділеній для обслуговування будинку земельній ділянці - в період часу з 1961 до 1990 року, що підтверджується показаннями відповідача ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , технічним паспортом від 26.04.2018 року домоволодіння з характеристикою споруд та зазначенням часу їх забудови.

Тобто, суд знаходить доведеним факт того, що спірний житловий будинок вже до 1980 року був завершеною будівництвом спорудою, і , починаючи з часу заселення в будинок позивача - ОСОБА_1 в 1980 році, переобладнань та прибудов, які можна було б віднести до суттєвих змін на покращень, які б призвели до значного збільшення вартості будинку, споруда не зазнала.

Окрім того, рішенням № 96 від 30 жовтня 1997 року виконавчого комітету Білецьківської сільської ради земельна ділянка площею 0,25 га була передана у власність ОСОБА_5 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Все свої майно, в тому числі, належний їй на праві приватної власності, будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 заповідала своєму синові - ОСОБА_3 .

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 її син ОСОБА_3 продовжив проживати в будинку і виконав дії, що свідчать про фактичний вступ у володіння спадковим майном, - у розумінні п.1 частини1 статті 549 ЦК Української РСР (втратив чинність на підставі Кодексу № 435-ІV від 16.03.2003 року)

Згідно довідки № 789/02-14 від 30.05.2018 року Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 439/03. Єдиним спадкоємцем, який у встановлений законодавством строк подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, є син спадкодавця ОСОБА_2 . Інших заяв про прийняття спадщини не значиться.

Отже, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , з часу його забудови - з 1959 року належав, та, згідно даних реєстру, належить ОСОБА_5 , і ніколи не був об`єктом права власності подружжя під час перебування ОСОБА_3 в шлюбі з позивачкою.

З урахуванням викладеного, при вирішенні спору не підлягає застосуванню запропонована позивачем норма матеріального права, а саме ч.2 ст.62 Сімейного Кодексу України, яка визначає можливість визнання об`єктом права спільної власності подружжя майна, істотно збільшеного у своїй вартості внаслідок спільних затрат подружжя, так як спірне майно подружжю ніколи не належало.

Також, судом встановлено з показань відповідача ОСОБА_3 , показань свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , повнолітніх дітей сторін - ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , що, після розірвання шлюбу, починаючи з 1995 року по теперішній час, сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в окремих кімнатах будинку АДРЕСА_1 . Шлюбні відносини між ними відсутні, спільне господарство вони не ведуть.

Спільне фотографування сторін разом дітьми та онуками з нагоди свят та інших урочистостей, як знаходить суд, не може свідчити про наявність між сторонами відносин, які притаманні сім`ї, в розумінні норм права, які визначають зміст сімейних правовідносин.

В зв`язку з наведеним, суд критично відноситься до свідчень позивача про наявність між нею та відповідачем шлюбних відносин з часу розірвання між ними шлюбу в 1995 році по теперішній час і знаходить такі свідчення неправдивими.

Також суд критично відноситься як до доказів начебто фінансування будівництва господарських споруд домоволодіння АДРЕСА_1 позивачем ОСОБА_1 наданих суду копій ощадних книжок ОСОБА_1 з інформацією про зняття нею грошей. Зазначений факт ніякий чином не підтверджує цільове використання зазначених грошових коштів саме на будівництво господарських споруд належного ОСОБА_4 домоволодіння.

Стосовно позовних вимог до державного реєстратора Кременчуцької міської ради Коршенко Л.В., суд приходить до наступних висновків:

Будинок АДРЕСА_1 , з часу його забудови, тобто з 1959 року, належав ОСОБА_5 .

Реєстрація права власності на будинок після його забудови була здійснена у вигляді запису в документі первинного обліку права власності - погосподарській книзі Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Судом встановлено та зазначено вище, що власник домоволодіння ОСОБА_4 здійснювала прибудови та переобладнання будинку, які були нею завершені до 1980 року, та будівлю деяких господарських споруд на земельній ділянці в період часу з 1961 до 1990 року, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння з характеристикою споруд та зазначенням часу їх будівлі.

Тобто, всі прибудови в будинку та господарські споруди були здійснені його власником ще до 1990 року.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , її син ОСОБА_2 проживаючи в будинку, фактично вступив у володіння спадковим майном, а відтак, за правилами ст.ст.548,549 ЦК України (1963 року), вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини, що відкрилась після його померлої матері - ОСОБА_4

Надалі, в червні 2018 року, я, являючись спадкоємцем майна після померлої матері ОСОБА_4 , з метою отримання в подальшому від нотаріуса свідоцтва про права власності на майно після померлої матері, звернувся до державного реєстратора з заявою про здійснення державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_4 .

Суд знаходить, що дії державного реєстратора відповідали вимогам Закону та правилам щодо здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно з наступних підстав:

Відповідно до пункту 43 Правил державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень:

« 43. Для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.»

Тобто, реєстрація права власності на будинок, що закінчений будівництвом до 5 серпня 1992 року, можлива за заявою спадкоємця, на підставі документу первинного обліку права власності - виписки з погосподарської книги, - що цілком також відповідає п.14 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на їх обтяжень».

З урахуванням викладеного, суд знаходить , що позивач, оскаржуючи законність державної реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_4 , тлумачить норми права, що визначають підстави та процедуру державної реєстрації права власності на нерухоме майно невірно та упереджено на свою користь.

Отже, підсумовуючи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити в повному обсязі позовних вимог.

Керуючись: ст.ст.3-15,76,82,258,259,263,265,268,273 ЦПК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський