Справа № 703/2938/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Пасацької Л.А.

при секретарі судового засідання Покотиленко І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Сміла Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення відомостей до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась 23.08.2018 р. до суду, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.01.2019 р., до ОСОБА_2 про визнання його батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, внести відомості до актового запису про народження дитини, зазначивши його батьком дитини та стягнення на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити рішення в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2015 року по березень 2018 року вона проживала спільно з відповідачем, внаслідок чого мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В свідоцтві про народження доньки ОСОБА_3, у графі батько, вона вказала своє прізвище «ОСОБА_4» та ім'я, по - батькові «ОСОБА_4».

За результатами аналізу ДНК від 14 грудня 2018 року батьком ОСОБА_3 являється ОСОБА_2 з вірогідністю 99,999997%.

На даний час їх спільна з ОСОБА_2 донька проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні, при цьому останній матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в зв'язку з чим вона звернулася до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою суду від 24.09.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з'явилась, звернулася до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявами від 16 січня 2019 року та 04 лютого 2019 року, в яких просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги, як первісні, так і збільшені, визнає у повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так, згідно вимог ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, з урахуванням вимог ст.ст. 200, 206, 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, від яких надійшли відповідні заяви та прийняти заяву відповідача про визнання ним позову, викладену в окремій письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Вивчивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм норми права з посиланням на мотиви їх затосування.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 з 2015 року по березень 2018 року проживала спільно з ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 звернуся до суду з заяво, в якій визнав у повному обсязі позовні вимоги позивача ОСОБА_1, відтак суд приходить до висновку, що відповідачем, зокрема, визнаний факт його спільного проживання у період з 2015 року по березень 2018 року з позивачем ОСОБА_1, в зв'язку з чим зазначені обставини, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 05 травня 2017 року, актовий запис №115, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені: батько - ОСОБА_4, громадянин України, мати - ОСОБА_1, громадянка України (а.с.3).

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Доказів перебування позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі на час народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, матеріалів цивільної справи не містять.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, остання стверджує, що відомості про батька доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, внесені до Книги реєстрації народжень за її вказівкою, при цьому батьком доньки являється ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1-4 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

В абз.3 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено з урахуванням спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ними дитини, або доказів,

що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 у період з 2015 року по березень 2018 року, до народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала спільно з відповідачем ОСОБА_2

Крім того, пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами…

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно результатів аналізів ДНК, ОСОБА_2 з вірогідністю у 99,999997% являється батьком ОСОБА_3 (а.с.35-36).

Таким чином, суд приходить до висновку, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, являється батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до довідки №121762, виданої головою квартального комітету Смілянської міської ради Черкаської області 18 серпня 2018 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає спільно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, спільна з ОСОБА_2 дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на її повному утриманні.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_2 позовні вимоги визнаються у повному обсязі, суд приходить до висновку, що перебування спільної позивача та відповідача дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утриманні позивача доказуванню не підлягає.

Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача ОСОБА_2 інших дітей, сплати аліментів, стягнень за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять.

Статтею 51 Конституції України передбачено право дітей на матеріальне утримання з боку батька та право на повноцінне життя і всебічний розвиток.

Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року: «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 23 серпня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Таким чином, позивач ОСОБА_1, звертаючи до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів, була звільнена від сплати судового збору, який на час звернення з вказаним позовом становив 704 гривні 80 копійок.

Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду 17 січня 2019 року з заявою про збільшення позовних вимог, в якій додатково зазначена вимога немайнового характеру, судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок не сплачувався.

Таким чином, загальний розмір судових витрат по сплаті судового збору за розгляд даної цивільної справи складає 1473 гривні 20 копійок.

Суд, з урахуванням визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті та вимог ч.6 ст. 141, 142 ЦПК України присуджує з відповідача у дохід держави 50 відсотків судового збору, належного до сплати при поданні позову, у сумі 736 гривень 60 копійок.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.51 Конституції України, ст.ст.126, 128, 135, 180, 181, 182, 183, 191 СК України та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 28, 76-82, 200, 206, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355, 430 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про судовий збір», Конвенцією про права дитини, постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення відомостей до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на її утримання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, батьком дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внести зміни до актового запису №115, складеного 05 травня 2017 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, записавши батьком дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 23 серпня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 736 (сімсот тридцять шість) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач - ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Головуючий: Л. А. Пасацька