Справа № 589/5432/15-ц
Провадження № 2/589/22/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Нагорної Н.І.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

03.12.2015р. ОСОБА_1 звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просила витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належне позивачу майно, а саме: комп`ютер Atlon 2400 Asus KT 400/512Mb вартістю 2710 грн 00 к. та монітор Sync Master 225 вартістю 1610 грн 00 к., а у разі його втрати стягнути з відповідачів на користь позивача вартість такого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 14.06.2008р. вона придбала комп`ютер Atlon 2400 Asus KT 400/512Mb вартістю 2710 грн 00 к. та монітор Sync Master 225 вартістю 1610 грн 00 к., оформивши при цьому відповідний кредитний договір, зобов`язання за яким вже виконані в повному обсязі. Вказаний комп`ютер позивач передала у користування своєму сину, який на той час перебував у шлюбі з ОСОБА_4 та проживав разом з нею у квартирі рідного брата останньої ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання їхнього шлюбу, син позивача став проживати за іншою адресою, при цьому, за взаємною домовленістю ОСОБА_4 погодилась віддати йому деякі особисті речі, в тому числі й комп`ютер, однак в подальшому останній забрати завадила та добровільно його повернути відмовляється.

За наслідками розгляду даної справи 23.02.2016р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області було ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено повністю.

Ухвалою від 12.08.2016р. вказане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

30.05.2017р. справа прийнята до розгляду цим складом суду.

22.03.2018р. ОСОБА_4 надала відзив, у якому заперечуючи проти позову зазначила, що хоча кредитні кошти, отримані для придбання спірного комп`ютера й були отримані позивачем, однак фактично за нього розраховувались ОСОБА_4 та син позивача ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_4 на той час була у шлюбі. Як запевняє відповідач, придбаний у 2008 році комп`ютер дійсно перебував у користуванні її родини тривалий час, однак в подальшому син позивача забрав його собі. Відтак відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, з огляду на те, що спірне майно у її володінні не перебуває.

26.03.2018р. представник позивача надав суду відповідь на відзив, у якій підтримав заявлені позовні вимоги та зазначив, що доводи відповідача не підтверджені жодними доказами.

15.03.2019р. позивач уточнила свої вимоги та просила витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належне позивачу майно, а саме: комп`ютер Atlon 2400 Asus KT 400/512Mb вартістю 2710 грн 00 к. та монітор Sync Master 225 вартістю 1610 грн 00 к.

Представник позивача під час розгляду справи в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, посилаючись на підстави, викладені у ньому. Додатково зазначив, що позивач надала свій комп`ютер у користування сину ОСОБА_5 , який на той час був одружений та проживав з ОСОБА_4 у квартирі належній брату останньої - ОСОБА_3 У 2015 році шлюб між подружжям був розірваний, останні стали проживати окремо. ОСОБА_5 забрав з квартири, у якій він проживав з ОСОБА_4 , деякі свої речі, однак належний його матері (позивачу) комп`ютер ОСОБА_4 забрати не дозволила, залишивши його у своєму володінні.

В свою чергу, під час розгляду справи відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що вона перебувала у шлюбі з сином позивача, остання дійсно надала їм у користування комп`ютер, для придбання якого раніше оформила кредитний договір. За доводами відповідача саме вони з чоловіком надавали позивачу кошти для погашення цього кредиту, а тому вважає, що фактично комп`ютер придбали вони. Крім того, після розлучення син позивача ОСОБА_5 забрав з квартири ОСОБА_4 належне йому майно, в тому числі й спірний комп`ютер, хоча відповідач й просила залишити його, оскільки він потрібен дитині для навчання. Після того як ОСОБА_5 забрав спірний комп`ютер, знайомі відповідача ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) надали її дитині у користування свій. Цим комп`ютером відповідач користується і досі, при цьому спірний комп`ютер у неї відсутній.

В останнє судове засідання ОСОБА_4 не з`явилася, заявивши клопотання про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами. Разом з тим жодних доказів на підтвердження наявності поважних причин нез`явлення в судове засідання вона не надала. З огляду на викладене, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи заяв відповідача по суті справи та тривалість її розгляду, суд, керуючись ч. 3 ст. 223 ЦПК України, визнав можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 14.06.2008р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений договір № 24/25660093/1028/02 /а.с.4/, відповідно до якого останній надано кредит для придбання комп`ютера Atlon 2400 Asus KT 400/512Mb вартістю 2710 грн 00 к. та монітора Sync Master 225 вартістю 1610 грн 00 к.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були здійснені платежі в рахунок погашення вказаного кредиту /а.с. 6/.

Зважаючи на викладене та те, що сам факт придбання комп`ютера Atlon 2400 Asus KT 400/512Mb та монітора Sync Master 225 сторони не спростовували, суд доходить висновку, що позивач набула право власності на це майно. Доводи відповідача про протилежне судом відхиляються як безпідставні.

За твердженнями позивача вказане майно вона надала у користування своєму сину - ОСОБА_5 , який на той час перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 та деякий час проживав з нею у квартирі її брата - ОСОБА_3 У 2015 році шлюб між подружжям було розірвано, ОСОБА_5 почав проживати окремо, при цьому добровільно повернути спірне майно відповідач ОСОБА_8 відмовилась, що змусило позивача звернутись до суду з позовом про його витребування з чужого незаконного володіння.

Надаючи оцінку заявленим вимогам, суд вважає за необхідне, передусім, звернутися відповідних законодавчих положень, якими врегульовані відповідні питання щодо захисту права власності.

Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх прав та законних інтересів.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Аналіз вказаної норми та зміст заявлених позовних вимог свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння), зважаючи на наступне.

Так, віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач у 2008 році придбала комп`ютер Atlon 2400 Asus KT 400/512Mb та монітор Sync Master 225, які надала у користування своєму сину ОСОБА_5 , який деякий час перед розлученням проживав з дружиною ОСОБА_4 у квартирі, що належить брату останньої, за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані обставини встановлені з наявних у матеріалах справи документів, показів свідків, приведених нижче, та під час розгляду справи відповідач ОСОБА_4 таких обставин (окрім належності спірного майна позивачу) не оспорювала.

При цьому, застосовуючи положення статті 387 ЦК України, слід виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Таким чином, вирішальним при розгляді цієї справи є встановлення факту перебування у незаконному володінні відповідача спірного майна саме на час розгляду справи, зважаючи на те, що остання цей факт заперечує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду повідомив, що дійсно під час їх спільного з відповідачем ОСОБА_4 проживання позивач надала йому у користування спірний комп`ютер, яким користувались він, його дружина та дитина останньої. На початку січня 2015 року свідок перестав проживати разом з відповідачем. Спірний комп`ютер залишився у ОСОБА_4 . Свідок не з`являвся у квартирі останньої аж до розірвання шлюбу. Влітку 2015 року разом із своїм товарищем ОСОБА_9 свідок забрав решту своїх особистих речей та належне йому майно з квартири, у якій вони мешкали, при цьому будь-яких перешкод у цьому ОСОБА_4 йому не чинила. В подальшому десь через два місяці свідок попросив віддати і комп`ютер його матері, проте відповідач відмовилась віддати свідку спірний комп`ютер та коли той у листопаді 2015 року приїхав його забрати - всіляко цьому перешкоджала та викликала поліцію. При цьому свідок тоді бачив у квартирі відповідача комп`ютер та намагався від`єднати його від мережі аби забрати. Разом з тим свідок не стверджує, що то був саме той комп`ютер, що належить позивачу. Також свідок повідомив, що після одного з судових засідань по даній справі в грудні 2016 року він помітив, що ОСОБА_4 забула свій мобільний телефон та він, користуючись нагодою, вкрав його і прочитав повідомлення, що відправляла остання, а саме з проханням до сина заховати комп`ютер та повідомлення куму щодо підміни комп`ютера у її квартири на інший.

Свідок ОСОБА_9 під час допиту пояснив, що є другом ОСОБА_5 , неодноразово був в гостях у подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та бачив комп`ютер, який раніше стояв у матері ОСОБА_5 Коли подружжя розлучилось, він одного разу допомагав вивозити речі ОСОБА_5 , серед яких комп`ютера не було. Він бачив, що спірний комп`ютер залишився стояти у відповідача в квартирі. Комп`ютер впізнав за монітором, системного блоку не бачив.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що у листопаді 2015 року до неї звернулась позивач з проханням допомогти забрати комп`ютер у колишньої дружини сина. Після чого свідок, позивач, її син та ОСОБА_11 поїхали до ОСОБА_4 залишився чекати біля під`їзду, а всі інші піднялись на поверх. До квартири спочатку зайшов ОСОБА_5 , а потім - позивач. Свідок стояла в коридорі і чула, як вони сварились, дитина кричала: « Мамо , віддай їм комп`ютер…». Врешті решт свідок викликала поліцію. ОСОБА_5 дав свідку монітор, однак вона навіть не встигла вийти з ним з під`їзду як її зустріли батьки ОСОБА_4 та, застосовуючи фізичну силу, відібрали цей монітор. Будь-яких ознак, які б могли ідентифікувати, це майно свідок повідомити не змогла.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що вона є кумою ОСОБА_4 та часто буває у неї вдома. Свідок зазначає, що їй відомо, що позивач придбала у кредит комп`ютер, проте фактично цей кредит виплачували ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які для цих цілей неодноразово позичали кошти у свідка. Родина ОСОБА_4 і ОСОБА_5 багато років користувались цим комп`ютером та зі слів відповідача після розлучення ОСОБА_5 забрав його собі. Оскільки дитині ОСОБА_4 для навчання потрібен був комп`ютер, то знайомі останньої - ОСОБА_14 та ОСОБА_7 (прізвища свідку не відомі) погодились дати їй свій у користування. У присутності свідка такий комп`ютер привезли до квартири відповідача та з того часу ОСОБА_4 та її дитина ним користуються. Іншого комп`ютера в квартирі у відповідача свідок не бачила. У листопаді 2015 року свідок приїхала до дому відповідача після приїзду поліції в той день, коли ОСОБА_5 разом зі своєю матір`ю намагались забрати із квартири ОСОБА_4 комп`ютер, та в квартирі вже був інший комп`ютер (не позивача).

Відповідно до матеріалів розгляду звернення ОСОБА_4 до поліції, 17.11.2015 року о 19 год до відповідача за адресою: АДРЕСА_1 прийшов ОСОБА_5 разом із позивачем з приводу повернення комп`ютера, який ОСОБА_1 дала у тимчасове користування відповідачу, та між ними виникла сварка /а.с. 112-114/.

Враховуючи досліджені судом докази в сукупності з показами свідків, жоден з яких достовірно не підтвердив наявність спірного майна у володінні відповідачів на час розгляду справи, при цьому за змістом показів свідка ОСОБА_13 встановлено, що комп`ютер, яким наразі користується відповідач ОСОБА_4 не є власністю позивача, а належить третім особам, суд дійшов висновку, що спірне майно на момент розгляду справи у відповідачів відсутнє. Жодних доказів на підтвердження протилежного позивач з дотриманням вимог ч. 3 ст.12, ст.ст. 76, 77, 81 ЦПК України не надала.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне звернутися до роз`яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціальзованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", за якими позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Підсумовуючи викладене, зважаючи на недоведеність наявності спірного майна у володінні відповідачів на час розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 16, 317, 387 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 08.01.2020р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова