Справа № 237/1312/18
Провадження № 2/237/109/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.19 року м. Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовноб заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання.

В позовній заяві, з урахуванням уточнення до позовної заяви, позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, власником якої є ОСОБА_1 , розташованої у АДРЕСА_1, в зв'язку з переїздом їх на інше постійне місце проживання.

У судове засідання з'явились позивач та відповідач.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви та просив його задовольнити.

Відповідач заперечила проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, судом з'ясовано наступне.

Відповідно до договору дарування квартири від 26.10.2000 року ОСОБА_4 на праві власності належить квартира номер АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки КП «Міська служба єдиного замовника Курахівської міської ради» від 23.03.2018 року № 205, за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований склад сім'ї: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 19.04.2016 року справа № 237/2780/14-ц позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 07.04.1999 року у виконкомі Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, актовий запис № 25.

Позивач вказує, що відповідачка з 25.02.2014 року виїхала на нове постійне місце проживання, але залишилася зареєстрована в його квартирі, в зв'язку з чим він змушений оплачувати за неї всі комунальні послуги.

Самостійно і добровільно відповідачка ОСОБА_2 відмовляється знятися з реєстрації за адресою квартири позивача.

Відповідно до акта депутата Курахівської міської ради Парінцевої І. В. від 26.03.2018 року, за адресою АДРЕСА_1, зареєстрована, але не мешкає ОСОБА_2.

Також, позивач вказує, що рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 01.10.2018 року по справі № 237/3180/18, виключено запис про ОСОБА_1 як батька з актового запису № 104 від 18.06.2013 року вчиненого виконавчим комітетом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області про народження 14.06.2013 року ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1.

У зв'язку з тим, що позивач не є батьком дитини та у відповідача наявне власне житло, в якому вона може прописати дитини, позивач просить зняти з реєстрації чужих йому людей.

Відповідач заперечувала проти позовних вимог вказала, що у вказаній квартирі дійсно не проживає з 2004 року, оскільки позивач її вигнав з квартири разом з дітьми та змінив замки на вхідних дверях.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У пункті 10 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Щодо позовних вимог в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Через свій вік ОСОБА_3 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним позивачу житлом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.29 ЦК України, ст.9, 71, 72 ЖК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 223, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.01.2019 року

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 25.01.19 року