Справа № 309/2762/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

при секретарі: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду від 03 липня 2018 року, постановлену суддею Кемінь В.Д., у справі за поданням державного виконавця Хусьського районного відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 ,-

встановив:

Ухвалою Хустського районного суду від 03 липня 2018 року, подання державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби - задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду з України ОСОБА_1 до виконання ним зобов'язань встановлених виконавчим документом.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, оскільки вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання. Зокрема, вказує на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків щодо його ухиляння від виконання судового рішення. В поясненні державному виконавцю він зазначав, що він у невиконаному зобов'язанні є лише поручителем, грошей він ніяких за договором не отримував, натомість отримувачем кредиту є ОСОБА_3, який забезпечив кредит іпотечним майном - квартирою в м. Ужгород, однак звернення на предмет іпотеки не проводиться. Крім того, як державному виконавцю так і в суді він пояснював, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та дружину, яка ніде не працює і яка теж є поручителем у вказаному зобов'язанні, а поїздки за кордон надають йому єдину можливість отримувати якийсь дохід та є єдиним джерелом забезпечення його сім'ї .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції чинній з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлено, що на виконанні у Хустському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебуває виконавче провадження ВП № 50787048 з примусового виконання виконавчого листа № 308/14235/14-ц від 10.04.2015 року виданого Ужгородським районним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь ЗАТ «ОТП Банк» - 1146306 грн. 86 коп. заборгованості по кредитному договору № CNL-800/105/2007 від 13.09.2007 року та 1952 грн. судових витрат.

Згідно відповідей на запит державного виконавця про наявне зареєстроване за боржником майно, за боржником автотранспортні засоби, нерухоме майно не зареєстровано. Згідно відповіді Держгеокадастру - в архіві управління зберігаються правовстановлюючі документи на земельну ділянку, для ведення садівництва площею 0,12 га за адресою с. Іза ур. Діл (а.с.13-14).

20.05.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а 29.06.2016 р. - постанову про арешт коштів боржника (а.с.7,15).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитись, оскільки вони ґрунтується на неповно з'ясованих обставинах справи і не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого рішення.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначених норм слідує, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Як у поданні державного виконавця так і в ухвалі суду не наведено будь - яких посилань на ухилення боржника від виконання рішення суду.

В ухвалі судом не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували про те, що боржник дійсно ухилявся від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням.

В поясненні державному виконавцю боржник ОСОБА_1 зазначав, що він не має реальні можливості виконати свої зобов'язання, оскільки кошти за кредитним договором отримав позичальник ОСОБА_3, який забезпечив кредит іпотечним майном - квартирою в м. Ужгород, і тому просив здійснити виконання рішення шляхом реалізації даного майна, а також просив державного виконавця забезпечити можливість оглянути покупцям дане майно (а.с.56). Однак, дані обставини залишились поза увагою державного виконавця.

Крім того, поза увагою державного виконавця залишився також той факт, що згідно отриманої державним виконавцем інформації, на ім'я боржника ОСОБА_1 наявні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, для ведення садівництва площею 0,12 га за адресою с. Іза ур. Діл.

Таким чином, державним виконавцем в повному обсязі не вчинено виконавчих дій та не вжито всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення суду.

При застосуванні заходу забезпечення виконання судового рішення у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до боржника ОСОБА_1, як державним виконавцем так і судом не враховано, що у боржника ОСОБА_1 на утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей та дружина, яка ніде не працює, і таке обмеження фактично позбавить боржника та його сім'ю засобів для проживання.

Враховуючи наведене, а також те що, державним виконавцем відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України не подано доказів і не доведено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення подання державного виконавця, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хустського районного суду від 03 липня 2018 року скасувати.

У поданні державного виконавця Хусьського районного відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2019 року .

Головуючий :

Судді :