Справа№592/8514/18
Провадження №2/592/231/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Катрич О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хуторянської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої уточнені вимоги тим, що ОСОБА_1, згідно укладеної угоди за № б/н від 12.02.2011 року отримав кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти.

Однак, відповідач своїх обов'язків за вищезазначеною кредитною угодою не виконує належним чином, за час знаходження цивільної справи в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми, в зв'язку з частковим погашенням заборгованості відповідачем у загальному розмірі 26 000,00 грн., а саме: 19 197,44 грн. - заборгованості за наданим кредитом (тіло), 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 540,56 грн. - штраф (процентна складова) та 1 762,00 грн. - судового збору, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед AT КБ «ПРИВАТБАНК» зменшилась і складає 71 613,79 грн., з яких: заборгованості за наданим кредитом (тіло) - 14 399,61 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 24 740,85 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 32 473,33 грн., яку і просить стягнути.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач надав відзив, згідно якого позов визнає частково, а саме: вимоги про стягнення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) визнає в повному обсязі, вимоги про стягнення заборгованості по процентам визнає частково, вимоги про стягнення пені не визнає в повному обсязі. Так, надані банком копія анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 12 лютого 2011 року, копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 12 лютого 2011 року, підписані ОСОБА_1 та містять ознаки узгодження в письмовій формі умов щодо розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, а наданий Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, всупереч положенням ст.ст.207,1055 ЦК України та ч.4 ст.11 закону України "Про захист прав споживачів" відповідачем не підписаний і не доводить про досягнення між сторонами по справі домовленості на умовах визначених цим документом. Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами ЦК України та умовами укладеного ними договору. Відповідач допустив не належне виконання зобов'язання з повернення тіла кредиту у розмірі 14 399,61 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, позивачем, нараховувались відсотки до 30 листопада 2017 року включно, а сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки, а саме по 31 серпня 2017 року включно. Факт отримання другої картки зі строком дії до 03.2018р. відповідач заперечує. Кредитні кошти останній раз знімалися в банкоматі 13 листопада 2016 року (647 грн. з комісією) та в подальшому були лише нарахування по так званим «оплатам частинами», процентам, пені. А тому, в частині вимог позивача щодо стягнення заборгованості по процентам, нарахованим відповідно до умов договору, за період з 01.09.2017 року по 30.11.2017 року включно, зазначає, що з огляду на вказане, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, тобто, з 01.09.2017 року по 30.11.2017 року включно.

З урахуванням викладеного, розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача, за спірний період, розраховуються наступним чином: 24 740,85 грн. - 10 598,15 грн. (3181,48 грн. + 3 629,77 грн. + 3786,90 грн.) - загальне сальдо за нарахованими відсотками з 01.09.2017 року по 30.11.2017 року включно = 14 142.70 грн.

Щодо вимог про стягнення пені зазначає, що з розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, позивачем, безпідставно в односторонньому порядку, було збільшено погоджений сторонами розмір пені за несвоєчасну сплату заборгованості та встановлено і одночасно нараховано іншу пеню за прострочене зобов'язання.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що є складовою договору, нараховується пеня за несвоєчасну сплату заборгованості у розмірі 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявністю прострочення по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше.

Предметом неустойки є грошова сума її розмір встановлюється договором.

Неустойка за своїм правовим призначенням є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання.

Відповідач заявив про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем, в межах строку спеціальної позовної давності, за останній рік до дня звернення до суду (позовна заява зареєстрована 12 липня 2018 року) нараховувалась пеня кожного першого числа місяця, починаючи з 01 вересня 2017 року і до 01 червня 2018 року (десять місяців) у фіксованому розмірі, а саме: 50 грн. - перший місяць, 100 грн.- другий місяць поспіль і наступні.

Однак, сторони письмово погодили інший розмір пені за несвоєчасну сплату заборгованості, а саме 30 грн. в місяць.

З урахуванням викладеного, розмір пені за спірний період складає 30,00 грн. х 10 місяців = 300,00 грн.

Відповідачем, після пред?явлення позовної заяви, було задоволено в повному обсязі вимоги позивача про стягнення штрафу, а саме сплачено: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 540,56 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № б/н від 12 лютого 2011 у розмірі 28 542,31 грн., яка складається з: 14 399,61 грн. - заборгованості за наданим кредитом; 14 142,70 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено під час розгляду справи, згідно укладеного договору № б.н. від 12.02.2011 року, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ( а.с. 6-29).

Даний договір не розірвано, він діє на даний час, оскільки відповідач заяв про його розірвання до банку не надавав, у порядку, передбаченому ЦК України, недійсним не визнавався.

В порушення умов вищевказаного договору ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконує належним чином, платежів згідно погашення кредиту у визначеному розмірі не здійснював.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами ЦК України та умовами укладеного ними договору.

Так, відповідач допустив не належне виконання зобов'язання з повернення тіла кредиту у розмірі 14 399,61 грн., що ним і не заперечується. Що ж стосується його доводів про те, що він не підписував анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 12 лютого 2011 року, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 12 лютого 2011 року, то вони спростовуються наданими представником банку документами, з яких убачається, що підпис відповідача .

Разом з цим, як убачається з розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, позивачем, нараховувались відсотки до 30 листопада 2017 року включно, а сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки, а саме по 31 серпня 2017 року включно.

Факт отримання другої картки зі строком дії 03/18 відповідач заперечив. Крім того, матеріали справи таких доказів не містять.

Кредитні кошти останній раз знімалися в банкоматі 13 листопада 2016 року (647 грн. з комісією) та в подальшому були лише нарахування по так званим «оплатам частинами», процентам, пені.

А тому, в частині вимог позивача щодо стягнення заборгованості по процентам, нарахованим відповідно до умов договору, за період з 01.09.2017 року по 30.11.2017 року включно, варто зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тобто, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату доцентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи, що сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки, а саме по 31 серпня 2017 року включно, слід дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вказане, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, тобто, з 01.09.2017 року по 30.11.2017 року включно.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

З урахуванням викладеного, розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача, за спірний період, розраховуються наступним чином: 24 740,85 грн. - 10 598,15 грн. (3 181,48 грн.+3 629,77 грн.+3 786,90 грн.) - загальне сальдо за нарахованими відсотками з 01.09.2017 року по 30.11.2017 року включно = 14 142,70 грн.

Щодо вимог про стягнення пені.

Як, також, вбачається з розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, позивачем, безпідставно в односторонньому порядку, було збільшено погоджений сторонами розмір пені за несвоєчасну сплату заборгованості та встановлено і одночасно нараховано іншу пеню за прострочене зобов'язання.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що є складовою договору, нараховується пеня за несвоєчасну сплату заборгованості у розмірі 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявністю прострочення по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше.

Предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором.

Неустойка за своїм правовим призначенням є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610 пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня(щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Як сторона у спорі, відповідач заявляє про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем, в межах строку спеціальної позовної давності, за останній рік до дня звернення до суду (позовна заява зареєстрована 12 липня 2018 року) нараховувалась пеня кожного першого числа місяця, починаючи з 01 вересня 2017 року і до 01 червня 2018 року (десять місяців) у фіксованому розмірі, а саме: 50 грн. - перший місяць, 100 грн.- другий місяць поспіль і наступні.

Однак, сторони письмово погодили інший розмір пені за несвоєчасну сплату заборгованості, а саме 30 грн. в місяць.

З урахуванням викладеного, розмір пені за спірний період складає 30,00 грн. х 10 місяців = 300,00 грн.

Крім цього, відповідачем, після предъявления позовної заяви було сплачено на користь позивача, яким і не заперечується: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 540,56 грн. - штраф (процентна складова), а також судовий збір в сумі 1 762 грн., що підтверджується випискою по карті.

Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення»

На підставі викладеного, проаналізувавши надані сторонами докази, розрахунки, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № б/н від 12 лютого 2011 у розмірі 28 542,31 грн., яка складається з: 14 399,61 грн. - заборгованості за наданим кредитом; 14 142,70 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає: АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570) суму заборгованості за кредитним договором № б.н. від 12.02.2011 року в розмірі 28 542 грн. 31 коп.

В іншій частині вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Катрич