П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2019 року місто Київ

справа № 756/13650/17-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/818/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", подану представником Міщенком Сергієм Григоровичем, на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Тітова М.Ю. від 5 липня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" (далі - ПАТ "ПУМБ") звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 5878853.

У забезпечення виконання умов кредитного договору, 30 листопада 2007 року між ПАТ "ПУМБ" та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 5878857, за умовами якого ОСОБА_4 передала позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

29 травня 2014 року у вказаній квартирі були зареєстровані члени сім`ї ОСОБА_4 : ОСОБА_1 (чоловік), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (син).

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, 16 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. за ПАТ "ПУМБ" зареєстровано право власності на іпотечну квартиру.

Посилаючись на те, що після звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі не виконують письмові вимоги про добровільне звільнення вказаної квартири, зокрема, не знімаються з реєстраційного обліку, крім того, у вказаній квартирі не проживають, що

підтверджується відповідними доказами, банк просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом позбавлення відповідачів права користування квартирою АДРЕСА_1 , а також зняти їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 5 липня 2019 року у задоволенні позову ПАТ "ПУМБ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ "ПУМБ", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту його порушеного права, оскільки реєстрація відповідачів у спірній квартирі порушує його право власності. Крім того, суд може захистити цивільне право іншим способом, який не суперечить закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заперечують проти задоволення апеляційної скарги та зазначають, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Банк не мав права реєструвати за собою право власності на спірну квартиру, оскільки на той момент діяла заборона на відчуження квартири, накладена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоєй Л.Г. від 12 листопада 2015 року. Банком було скасовано зазначене обтяження на підставі неіснуючого рішення Індустріального суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2017 року, що підтверджується відповідною довідкою.

Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд не наділений повноваженнями щодо зняття осіб з реєстрації місця проживання, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Представник АТ "ПУМБ" - Мельник Б.О. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та представник Службу у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації - Кузьменко М.І. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явився, надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення апеляційної скарги заперечує.

Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 30 листопада 2007 року між ПАТ "ПУМБ" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 5878853, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 694 500 доларів США зі сплатою 11,9 % річних з кінцевим строком повернення до 30 листопада 2014 року.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.2.1. кредит надавався в сумі 495 000 доларів США на рефінансування заборгованості позичальника за кредитом, наданим згідно кредитного договору № 0174/4038/82/63347 від 30 жовтня 2007 року, укладений з ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", виконання за яким забезпечено іпотекою відповідно до іпотечного договору укладеного між попереднім кредитором та позичальником; 199 500 доларів США надано для використання на розсуд позичальника.

У забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 30 листопада 2007 року між ПАТ "ПУМБ" та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 5878857, за умовами якого ОСОБА_4 передала банку в іпотеку п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Статтею 4 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у разі, зокрема, невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Пунктами 4.7.1., 4.7.2. договору іпотеки встановлено, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність про що письмово повідомляє іпотекодавця. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Після прийняття рішення іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти звільненню іншими особами протягом 14 календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи не наявності житла для проживання, можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. У випадку, якщо іпотекодавець та інші особи не звільняють предмет іпотеки у зазначений строк добровільно, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (пункт 4.5. договору іпотеки).

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, 16 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності спірної квартири за ПАТ "ПУМБ".

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані члені сім`ї ОСОБА_4 : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21 серпня 2017 року ПАТ "ПУМБ" направило ОСОБА_1 , ОСОБА_4 письмову вимогу про добровільне звільнення квартири АДРЕСА_1 у зв`язку із звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ "ПУМБ", суд першої інстанції виходив із того, що банком невірно обрано спосіб захисту, оскілки вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням не передбачено ані договором іпотеки, ані Законом України "Про іпотеку".

Такий висновок суду є правильний.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа

має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України законодавець установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначив способи здійснення захисту цивільних права та інтересів судом (частина 2 статі 16 Цивільного кодексу України). До них належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути направлений на припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, відповідати матеріально-правовим способам захисту права.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Законодавцем передбачено, що такий перелік, зазначений в частині 2 статі 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статі 16 Цивільного кодексу України).

Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону установила інший, ніж визначений статтею 16 Цивільного кодексу України спосіб захисту, застосовується спосіб

захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення статі 16 Цивільного кодексу України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадку, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія Цивільного кодексу України.

За змістом частини 1 статі 575 Цивільного кодексу України та статі 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статі 589 Цивільного кодексу України, частини 1 статі 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною 3 статі 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїм правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Укладеними іпотечними договорами сторони узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, відповідно до статі 4 договору іпотеки іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність про що письмово повідомляє іпотекодавця. Після прийняття рішення іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти звільненню іншими особами протягом 14 календарних днів з дня отримання такої вимоги.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно частини 1 статі 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статі 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статі 383 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статі 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вказаної статті дає підстави дійти висновку про те, що член сім`ї власника втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності в жилому приміщенні без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу позовних вимог ПАТ "ПУМБ" вказувало на те, що після звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі відмовляються добровільно звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку, а тому банк просив позбавити ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Гарантії захисту порушених прав іпотекодержателя врегульовано статтями 37, 40 Закону України "Про іпотеку". Проте з цих підстав ПАТ "ПУМБ" до суду не зверталося.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що банком було обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, шляхом звернення до суду з позовом до відповідачів про позбавлення їх права користування спірною квартирою.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд дійшов помилкового висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту його порушеного права, оскільки реєстрація відповідачів у спірній квартирі порушує його право власності є необґрунтованими з підстав, наведених вище.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд міг визначити у своєму рішенні інший спосіб захисту, який не суперечив би закону, суперечать нормам цивільного процесуального законодавства, оскільки лише позивач наділений правом визначати предмет та підстави свого позову, а тому такі доводи не заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже, незважаючи на те, що пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги

висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", подану представником Міщенком Сергієм Григоровичем, залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 5 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова