Ухвала

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 591/5768/17

провадження № 61-1971ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 18 жовтня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

(далі - ПАТ КБ «Надра) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О., третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А. М. (далі - приватний нотаріус Київського МНО), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США, з метою придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань з кредитним договором,

21 вересня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру № 38 загальною площею 44,05 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

14 листопада 2014 року на підставі договору іпотеки приватним нотаріусом Київського МНО Кобелєвою А. М. вчинено виконавчий напис про задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра» за рахунок іпотечного майна.

Позивач зазначала, що письмової вимоги про дострокове погашення боргу вона не отримувала, і за зазначеною у договорі адресою таке повідомлення не надходило, тобто виконавчий напис вчинено з порушенням вимог, визначених пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Крім того, заборгованість перед банком виникла не у зв'язку з ухиленням позичальника від виконання своїх зобов'язань за кредитний договором, а у зв'язку із введенням у банку тимчасової адміністрації та зміною банківських рахунків.

На підставі вищевказаного ОСОБА_4 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 14 листопада 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського МНО Кобелєвою А. М., зареєстрований в реєстрі за № 1452, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 18 жовтня 2018 року

у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року рішення Зарічного районного суду міста Суми від 18 жовтня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що виконавчий напис нотаріусом вчинено відповідно до вимог договору іпотеки від 21 вересня 2006 року. разом з тим, при вчиненні нотаріальних дій відсутні порушення нотаріусом підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 21 вересня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США, з метою придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань з кредитним договором,

21 вересня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру № 38 загальною площею 44,05 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

03 жовтня 2014 року банком на адресу позивача було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 397 637,04 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 9 545,64 доларів США, що в еквіваленті становить 124 892,15 грн; сума заборгованості зі сплати відсотків - 1 456,36 доларів США, що в еквіваленті становить 19 052,56 грн; сума заборгованості зі сплати комісії - 563,68 доларів США, що в еквіваленті становить 7 374,24 грн; сума пені за прострочення сплати кредиту - 17 198,38 доларів США, що в еквіваленті становить 224 994,62 грн; сума штрафу - 1 500 доларів США, що в еквіваленті становить

196 523,47 грн. У досудовій вимозі позивачу також було повідомлено положення статті 33 Закону України «Про іпотеку» про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

14 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського МНО

Кобелєвою А. М. вчинено виконавчий напис, на підставі якого звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка була передана ОСОБА_4 в іпотеку

ПАТ «КБ «Надра» в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 21 вересня 2006 року, строк за який провадиться стягнення: з 21 вересня 2006 року по 17 вересня 2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаної квартири, пропонується задовольнити вимоги стягувача.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком № 296/5.

Відповідно до статті 87«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172.

Згідно з пунктом 1 Переліку № 1172 до таких документів відносяться: нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Встановивши, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами надсилання позивачу та отримання останньою письмової досудової вимоги про дострокове погашення боргу, та врахувавши, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом після спливу тридцятиденного строку з моменту надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю, отже, при вчиненні нотаріальних дій відсутні порушення нотаріусом підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5.

Тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової ІриниОлександрівни, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду міста Суми

від 18 жовтня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 20 грудня 2018 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк