Справа № 362/29/18
Провадження № 2/362/221/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 березня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

з участю секретарів - Шевченко М.В., Яренко Н.М., Шаблій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

04.01.2018 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до Васильківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в сумі 21869,49 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.04.2016 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1, який був під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля потерпілої ОСОБА_2 марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, а тому в силу вимог ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач здійснив виплату потерпілій суму страхового відшкодування в розмірі 21869,49 грн.

25.07.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди в добровільному порядку, однак вказана вимога залишилась без виконання, відповідач не вчинив жодної дії, спрямованої на врегулювання спору, що й стало передумовою звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач також у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому в силу вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином.

На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи.

Крім того, враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 06 квітня 2016 року приблизно о 17 годині 00 хвилин громадянин ОСОБА_1, керуючи технічно справним автомобілем «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 по пр-ту Голосіївському в м. Києві перед перестроюванням не надав дорогу автомобілю , що рухався в попутньому напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження обох автомобілів, чи м порушив п. 10.3. ПДР України.

Постановою Голосіївського районного суду Київської області від 03.06.2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 ( двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

З огляду полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6743996 від 11.01.2016 року вбачається, що автомобіль«Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2 належний потерпілій ОСОБА_2 був застрахований ТДВСК «Київ Ре»

08.04.2016 року водієм пошкодженого автомобіля «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2 було подано до Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлення про настання події та 14.04.2016 року заяву про виплату страхового відшкодування.

На замовлення позивача було здійснено звіт № 1230 про оцінку транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2, яким було встановлено, що вартість матеріального збитку даного автомобіля при ДТП складає 21163,49 грн.

Наказами Моторного (транспортного) страхового бюро України №№ 5395,5841 від 07.07.2016 року та 25.07.2016 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, суми до сплати за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 18016,24 грн. та 3147,25 грн., які відповідно до платіжних доручень № 5395 рв від 13.07.2016 року та № 5841рв від 26.07.2016 року були перераховані потерпілій ОСОБА_2

25.07.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою досудового врегулювання спору. Однак остання була проігнорована відповідачем та кошти страхового відшкодування не сплачено.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення закріплено у ст. 27 Закону України «Про страхування», за змістом якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В силу вимог ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

В силу вимог ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Право зворотної вимоги (регресу) - це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоду) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому.

Регресна вимога носить похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов'язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов'язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов'язання.

В регресному зобов'язанні беруть участь дві сторони - кредитор (регредієнт) і боржник (регресант). Особливість кредитора полягає в тому, що він, перш ніж стати кредитором у регресному зобов'язанні, був боржником в іншому зобов'язанні, виконання якого і породило регресне зобов'язання.

Регресна вимога завжди спрямована на відшкодування втрат, понесених за рахунок або з вини іншої особи, а тому вона, по суті, є зобов'язанням по відшкодуванню шкоди й, отже, в більшості випадків є формою цивільно-правової відповідальності.

Об'єктом регресного зобов'язання є відшкодування, яке регресант зобов'язаний вчинити регредієнту. Зміст регресного зобов'язання становлять права і обов'язки сторін. У регресному зобов'язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов'язаний вчинити дії по відшкодуванню, тобто змістом регресного зобов'язання є стягнення сплаченого.

Розмір регресної вимоги не може бути більше суми фактичного сплаченого кредиторові в основному зобов'язанні.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, з приводу відшкодування суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 21869,49 грн., виплаченої позивачем на користь потерпілої ОСОБА_2 за рахунок фонду захисту потерпілих, тому позов в цій частин підлягає до задоволення.

Крім того, з платіжного доручення № 32403рв від 13.05.2016 року судом встановлено, що позивачем оплачено витрати аварійного комісара в сумі 706,00 грн., які враховано в суму страхового відшкодування.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 22.1.ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, чинним законодавством не передбачено право страховика вимагати відшкодування вартості витрат за послуги аварійного комісара, у зв'язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування за рахунок відповідача вартості витрат за послуги аварійного комісара в сумі 706,00 грн., а тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати понесені позивачем в сумі 1600,00 гривень, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 990, 993,1166,1187,1191 ЦК України, ст.ст. 2,12,13,81,82,89,141,223, 258,259,263-265,266,273, 280-284,354,355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02000, м. Київ-2, бульв. Русанівський, а/с 272, , р/р 871 в АТ «Укрексімбанк», м. Київ, МФО 322313) суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 21869, 49 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн., а всього: 23469 (двадцять три тисячі чотириста шістдесят дев'ять) грн. 49 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо такі не було подано.

Суддя Л.М.Кравченко