ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5242/18 Головуючий суддя І інстанції Сілантьєва Е.Є.
Провадження № 22-ц/818/1328/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Сілантьєвої Е.Є., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради про призначення опікуна недієздатній особі, а також за поданням опікунської ради Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про призначення опікуна недієздатній особі,

В С Т А Н О В И В :

07.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про призначення його опікуном недієздатної сестри ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 В обґрунтування заяви посилається на те, що він є рідним братом недієздатної ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка визнана 13.11.2003 рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова недієздатною. Згідно рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м. Харкові від 24.02.2004 року №21/16 опікуном недієздатної ОСОБА_2 призначено її матір ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05.07.2018 року.

Згідно ухвали судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2018 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

У судовому засіданні ОСОБА_1 у повному обсязі підтримав свої вимоги, надав пояснення згідно вимог заяви, згідно яких - заявник є громадянином Російської Федерації, та мешкає разом зі своєю родиною (дружина та троє дітей) за адресою: АДРЕСА_1. Недієздатна ОСОБА_2 доводиться йому сестрою. В України він не мешкає, а постійно мешкає та працює у Російській Федерації. Він має бажає здійснювати догляд за своєю сестрою та в майбутньому планує її забрати до себе, до Російської Федерації. Також вказав, що в України наміру мешкати він не має, оскільки вся сім'я мешкає в РФ та там він має постійну роботу.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності від 28.12.2017 р. № 08-11/4014/2-17, у судовому засіданні підтримала подання адміністрації Немишлянського району Харківської області виконавчого комітету Харківської міської ради у повному обсязі, та зазначила, що подання було подано на підставі наданих заявником документів та є обґрунтованим. Крім того пояснила, що на цей час недієздатна ОСОБА_2 знаходиться на державному забезпеченні, а в зв'язку з тим, що в неї родичі - брат, вони бажають передати опіку братові.

Представник зацікавленої особи Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини не явки не повідомили, відзиву та заперечень по справі не надали.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради про призначення опікуна недієздатній особі, а також за поданням опікунської ради Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про призначення опікуна недієздатній особі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, пославшись на його незаконність та необґрунтованість, та ухвалити нове про задоволення його заяви,

В обґрунтування скарги зазначив, що оскаржуваним рішенням порушуються права його недієздатної сестри, зокрема, вона за відсутності опікуна позбавлена можливості прийняти спадщину після смерті матері. Вказав, що він є близьким родичем ОСОБА_2 - рідним братом, та у нього є реальна можливість дбати про свою сестру, створювати для неї необхідні умови для життя. Зауважив, що наразі інших осіб, які б виявили бажання бути опікуном ОСОБА_2, немає. Послався на те, що ні національним, ні міжнародним законодавством не заборонено призначення опікуном особи, яка проживає на території іншої країни. Вказав, що умови його проживання дозволяють бути опікуном сестри. Зауважив, що він є пайщиком у будівництві багатоквартирного будинку, в якому найближчим часом він отримає квартиру, де зможе проживати його сестра ОСОБА_2

Представником Органу опіки і піклування виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області Кукуєвою В.І. суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в яких просить останню задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати, ухваливши нове про задоволення заяви ОСОБА_1

Відзив аргументовано тим, що після смерті опікуна ОСОБА_2 не має законного представника, який би вживав заходи щодо захисту її цивільних прав та інтересів, дбав про неї. Послалась на те, що окрім заявника до органів опіки і піклування з заява про намір бути опікуном ОСОБА_2 ніхто не звертався. Опікунською радою не виявлено обставин, які негативно характеризують заявника. Зауважено, що проживання у іншій країні не позбавляє опікуна можливості теоретично укласти договір з фізичною особою, яка буде дбати про ОСОБА_2

Головою Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради Харківської області Топчій Т.В. суду було надано пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що Адміністрація підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Вказано, що відсутність опікуна у недієздатної особи породжує юридичні складнощі у реалізації законних прав та інтересів такої особи. Зазначено, що опікунською радою не виявлено обставин, які негативно характеризують ОСОБА_1 Інші особи з заявами про намір бути опікуном ОСОБА_2 не звертались. Вважає, що проживання за межами України не є підставою вважати, що заявник не матиме змогу дбати про підопічну.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за участі заявника та представника органу опіки та піклування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 визнана недієздатною рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.11.2003.

Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м. Харкові від 24.02.2004 № 21/16 опікуном недієздатної ОСОБА_2 призначено ОСОБА_3 (матір недієздатної).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_2).

Згідно архівної виписки з акту про народження НОМЕР_3 від 19.08.2016 року вбачається, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Таким чином, суд обґрунтовано вважав доведеним, що ОСОБА_2 доводиться ОСОБА_1 рідною сестрою.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень заявника в судовому засіданні, ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, та мешкає разом зі своєю родиною (дружина та троє дітей) за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради № 1826/0/176-18 від 05.09.2018 року опікунська рада Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради просить призначити ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Як вбачається з наданих документів, заявник з 02 червня 2006 року працює інженером-програмістом у ТОВ «Актрибис». Згідно паспорту заявника, останній перебував на території України у 2018 році з 04.07.2018 по 18.07.2018, з 30.09.2018 року по 03.10.2018 та у листопаді 2018 року.

У судовому засіданні вивчалась довідка про характеристику жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 з якої вбачається, що квартира двокімнатна, з усіма зручностями, в якої зареєстровано п'ять осіб, заявник , його дружина та троє дітей. При цьому зацікавленою особою не було надано акт обстеження побутових умов.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що ОСОБА_1 не мешкає та не бажає мешкати на території України, а тому не довів, яким чином він буде дбати про свою сестру ОСОБА_2 При цьому суд першої інстанції послався на ч. 4 ст. 33 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993р. (ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР ( 240/94-ВР )від 10.11.94) опікуном або піклувальником особи, що є громадянином однієї Договірної Сторони, може бути призначений громадянин іншої Договірної Сторони, якщо він проживає на території Сторони, де буде здійснюватися опіка або піклування.

Однак суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, а згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

2. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

3. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

4. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Тому, з урахуванням вказаних норм ст.ст. 3, 55 ЦК України ст.ст. 2, 10 ЦПК України зазначене положення ч. 3 ст. 33 Конвенції 1993р. суду слід застосовувати для забезпечення ефективності виконання завдання опіки та піклування: забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

При цьому з огляду на відсутність у ст. 33 Конвенції 1993р. прямої заборони у призначенні опікуном, якщо він є громадянином іншої країни, для особи, яка потребує опіки і доводиться йому рідною сестрою, суд першої інстанції повинний був в контексті зазначених положень норм матеріального і процесуального щодо забезпечення ефективного захисту прав та дотримання принципу верховенства права обговорити можливість призначити опікуном заявника, який у даному випадку не мешкає в Україні.

Крім того, відмова заявнику у встановленні опіки пов'язана є втручанням у приватне і сімейне життя заявника оскільки це стосується його рідної сестри, право на спілкування з якою він має відповідно до ст. 259 СК України.

Тому оскаржене рішення суду перевіряється судом апеляційної інстанції на предмет дотримання судом першої інстанції гарантій, передбачених статтею 8 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод окремо та у поєднанні зі статтею 14 Конвенції, оскільки стосовно заявника був застосований дискримінаційний за ознакою місця проживання підхід при вирішенні питання про призначення його опікуном.

У цих положеннях зазначено таке:

Стаття 8

«1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 14

Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

При цьому питання стосовно справедливого застосування судом норм матеріального права стосується права кожного на справедливий суд, передбачене у підпункті 1 статті 6 Конвенції, у якій зазначено про те, що при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру кожен має право на справедливий розгляд безстороннім судом.

Так, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник за їх письмовою заявою призначаються судом переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Згідно до ст. 67 ЦК України:

1. Опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.

2. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави.

3. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного.

4. Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Суд першої інстанції встановивши, що заявник мешкає в іншій країні не дослідив належним чином, чи є реальні можливості у нього ефективно здійснювати визначені у вказаній нормі ст. 67 ЦК України обов'язки опікуна, не надав належної оцінки тому факту, що заявник та особа, яка потребує опіки, є рідними братом та сестрою, що попередня опіка припинилася внаслідок смерті опікуна - їх матері, внаслідок чого потребують захисту спадкові права ОСОБА_2 - формально відмовив у призначенні заявника опікуном пославшись на визначене у ч. 3 ст. 33 Конвенції 1993 року правило для проживання опікуна-іноземного громадянина разом з особою, яка потребує опіки. При цьому висновки суду про те, що заявник не бажає мешкати в Україні і тому він не довів можливості дбати про свою сестру ОСОБА_2 - за відсутності з цього приводу належних, достовірних та достатніх доказів за своїм змістом є лише припущенням, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України про законність та обґрунтованість.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов'язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Зокрема, п. 4.3 Правил передбачено, що як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов'язків.

Однак, Правила не містять імперативного обов'язку спільного проживання опікуна та підопічного.

Згідно до подання від 05.09.2018 Голова адміністрації району та голова опікунської ради Топчий Т.В. просить суд призначити громадянина РФ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, опікуном недієздатної ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (сестри). Подання обґрунтовано наступним. Опікун ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_1 бажає бути опікуном своєї сестри і в цьому медичних протипоказань немає. Він судимості також не має, до кримінальної відповідальності не притягався. Працює і характеризується по роботі позитивно. Заявник одружений і має трьох дітей. Заявник та його дружина, ОСОБА_10, почергово перебувають у м. Харкові та здійснюють нагляд за недієздатною ОСОБА_2

Інші особи із заявою про призначення їх опікунами недієздатної ОСОБА_2 до опікунської ради не зверталися.

Опікунською радою не виявлено обставин, які негативно характеризують ОСОБА_1

На підставі викладеного, опікунська рада на засіданні 11 серпня 2018 року вирішила вважати за доцільне призначити ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 (а.с. 4-5).

Зміст вказаного подання підтверджується відповідними довідками, які були надані заявником.

Згідно до довідки ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 інших осіб за вказаною адресою не зареєстровано (а.с. 10).

При цьому суд всупереч вимог ст. 263 ЦПК України не з'ясував, що відповідно до договору дольового будівництва заявник має право отримати у власність квартиру, строк закінчення будівництва не пізніше 30 травня 2019 року. Як вбачається з довідки від 02.08.2018 внаслідок перевірки житлових умов заявника, що пов'язано з вирішенням питання про встановлення опікунства, санітарно-технічний стан і санітарне утримання жилої квартири задовільне (а.с. 88).

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Виключення із загального принципів змагальності та диспозитивності визначено у ч. 2 ст. 13 ЦПК України: збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак, всупереч нормі ст. 263 ЦПК України про законність та обґрунтованість суд у своєму рішенні не надав належної оцінки наявним у справі довідці про наявність у заявника свого житла (а.с. 18), що заявник згідно до наявних у паспорті відміток регулярно приїжджає в Україну (а.с. 69), а також - поданню органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2, яке є обґрунтованим і нічим не спростованим (а.с. 3-5).

Крім того, на підставі наданих довідок ОСОБА_1 при апеляційному розгляду справи встановлено, що з урахуванням наявного у нього житла, в якому є необхідні умови для проживання підопічної особи, укладеного ним договору дольового будівництва ще однієї квартири, будівництво якої закінчується та передача квартири гарантується забудовником не пізніше 30.05.2019, - у нього є реальна можливість забезпечити для своєї рідної сестри проживання разом з ним у м. Санкт-Петербурзі. З огляду на невиконання судом першої інстанції вказаних приписів ч. 2 ст. 13 ЦПК України забезпечити при розгляді заяви про встановлення опіки над недієздатною особою вчасно надати заявнику доказів на підтвердження своїх доводів, відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції взяв до уваги надані заявником з цього приводу нові докази (а.с. 87, 88).

Суд першої інстанції також не врахував, що заявник ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_2, спадкові права якої внаслідок припинення опікунства і смерті їх матері потребують захисту, вона також потребує соціального захисту, немає інших осіб, які бажають стати опікуном. Як пояснила представник органу опіки та піклування, ОСОБА_2 у зв'язку з її психічним станом здоров'я перебуває у лікарні.

Відповідно до п. 4.14 Правил опіки та піклування контроль за діяльністю опікунів і піклувальників здійснюється органами опіки та піклування із залученням

громадськості шляхом планових відвідувань осіб, які перебувають під опікою (піклуванням).

Згідно до ст. 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку.

У статті 65 ЦК України передбачено, що:

1. До встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

У статті 66 ЦК України визначено:

1. Якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров'я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

З огляду на вищевказані обставини та передбачену у вказаних нормах матеріального права можливість контролю за діяльністю опікуна, наявність правого механізму у випадку неналежного виконання своїх обов'язків оперативно усунути негідного опікуна, - суд першої інстанції не надав належної оцінки тим ризикам, на які наражається ОСОБА_2 внаслідок відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1, при застосуванні правових механізмів, які передбачені вказаними нормами ст.ст. 65, 66 ЦК України.

Суд першої інстанції не врахував, що у найкращих інтересах особи ОСОБА_2, яка перебуває у вразливому соціальному стані і терміново потребує призначення опікуна, отримати опікуна у особі її рідного брата, який хоча й не може постійно мешкати з нею, однак має для цього відповідне бажання, яке підтверджується тим фактом, що він регулярно приїздить до неї в Україну, і має можливість забезпечити спільне проживання з підопічною особою, аніж коли її інтересами буде опікуватися стороння особа. При цьому негативні наслідки внаслідок відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 у встановленні опіки над ОСОБА_2 переважають можливі негативні наслідки від того, що після встановлення опіки, ОСОБА_1 деякий час не зможе проживати разом зі своєю сестрою.

Таким чином, відмова судом першої інстанції у задоволенні заяви ОСОБА_1 лише з огляду на його тимчасову неможливість забезпечити спільне проживання з підопічною особою, є дискримінаційним і непропорційним втручанням у захищене ст. 8 Конвенції право.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає за можливе заяву ОСОБА_1 про встановлення опіки задовольнити.

Оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив свої рішення при недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене судове рішення повністю та ухвалює нове рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, опікуном недієздатної ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 лютого 2019 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.