Постанова

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 569/16471/16-ц

провадження № 61-29724св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2017 року в складі судді Куцоконя Ю. П. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року в складі колегії суддів: Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Григоренка М. П.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», страхова компанія) про визнання недійсними пунктів 14.3, 20.5.2, 23.17, 24.8 договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № К076050 форма № 06.02-40 (далі - договір страхування), укладеного між сторонами 06 листопада 2015 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що вказані умови укладеного між сторонами договору страхування є несправедливими та свідчать про нечесну підприємницьку практику відповідача. Договір нею укладався на чотири періоди з її правом поетапного внесення коштів, а не на рік як указує страхова компанія, у зв'язку з чим страховий платіж у розмірі 33 125,00 грн був розбитий на чотири платежі по 8 281,25 грн, які підлягали сплаті через кожні три місяці.

У другий період після сплати нею відповідного платежу, мали місце два страхових випадки, за якими страхова компанія не виплатила їй страхові суми, а зарахувала їх як третій та четвертий страхові платежі, що вважає несправедливим та незаконним.

ОСОБА_4 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області ці від 24 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підписавши договір страхування, сторони досягли згоди з усіх істотних умов укладеного між ними договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Підстави для визнання недійсними зазначених позивачем пунктів договору з підстав їх несправедливості відсутні.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 26 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Рівненського міського суду Рівненської області.

06 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними та несправедливими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При укладенні договору страхування відповідач допустив діяльність та бездіяльність, яка вводить споживача в оману, умови договору виписані незрозуміло і двозначно, що є порушенням принципу справедливості умов договору. Висновок судів про надання позивачу можливості ознайомитися з документами, які передували укладенню договору, в тому числі із самим договором, з Правилами страхування та Програмою страхування, з якими вона ознайомилася та погодилася, про що свідчать її особисті підписи на кожній сторінці договору, не відповідає дійсності, оскільки Правила страхування та Програма страхування їй не надавалися, а підписи у договорі не можуть свідчити про її ознайомлення з іншими документами. Сам факт виконання нею умов договору страхування та можливість ознайомитися з його текстом після підписання не спростовує доводи позовної заяви про порушення відповідачем статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» включенням до договору страхування несправедливих умов, оскільки договір складений відповідачем таким чином, що реальний зміст оспорюваних умов договору розкривається лише при виникненні обставин, які вимагають виконання страховиком взятих на себе зобов'язань за договором страхування, а саме, виплати страхового відшкодування, що є проявом нечесної підприємницької діяльності з боку страховика.

Заперечення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на касаційну скаргу мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 06 листопада 2015 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № К076050, форма № 06.02-40.

Кожна сторінка договору страхування підписана як позивачем, так і представником відповідача. При цьому, позивач своїм підписом ствердила, що вона з Правилами страхування, Програмою страхування та умовами, зазначеними у пунктах 1-27 цього договору, ознайомлена і згідна.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника - позивача, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням належним їй транспортним засобом, а саме, легковим автомобілем марки «BMW 740І» державнийномерний знак НОМЕР_1.

Згідно з договором страхування страхова сума становить 530 тис. грн (пункт 9), страховий тариф - 6,25 % (пункт 10), страховий платіж 33 125 грн (пункт 11).

Пунктом 12 договору страхування передбачені періоди страхування, порядок та строки сплати страхового платежу, в тому числі передбачена розстрочка сплати страхового платежу, а саме сплата його рівними частинами по 8 281,25 грн в строк до 06 листопада 2015 року, 06 лютого 2015 року, 06 травня 2015 року та 06 серпня 2015 року відповідно.

Відповідно до пункту 18 Особливих умов договору його невід'ємною частиною є додаток № 1 Заява на страхування транспортного засобу (КАСКО), додаток № 2 Акт огляду транспортного засобу (КАСКО) та фотографії застрахованого транспортного засобу.

У заяві ОСОБА_4 на страхування транспортного засобу від 06 листопада 2015 року, яка нею підписана та є додатком № 1 до договору страхування, встановлено термін страхування, а саме один рік з 07 листопада 2015 року.

Згідно з пунктом 14.3 договору страхування якщо розміру страхового відшкодування, що зараховано в частину несплачених платежів, не достатньо для оплати страхових платежів за наступні періоди страхування в повному обсязі, договір діє в межах періодів страхування, оплачених у повному обсязі.

Пунктом 20.5.2 договору страхування передбачено, що протягом п'яти днів з дати надання страховику письмової заяви про настання події, яка в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, сплатити страховику несплачені страхові платежі за наступні періоди страхування.

У випадку, якщо страхувальник не виконав вимоги пункту 20.5.2 договору страхування, страховик здійснює розрахунок страхового відшкодування за мінусом несплачених страхових платежів за наступні періоди страхування. В разі, якщо розміру страхового відшкодування, що зараховано в частину несплачених страхових платежів, не достатньо для оплати страхових платежів за наступні періоди страхування в повному обсязі, страховик повідомляє страхувальника про необхідність внесення страхового платежу в повному обсязі за усі періоди (пункт 23.17 договору страхування).

Відповідно до пункту 24.8 договору страхування при достроковому припиненні дії цього договору розрахунки сторін здійснюються відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про страхування» з урахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, в розмірі 40 %. При цьому у разі дострокового припинення дії договору за вимогою страхувальника, крім випадків, коли вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору, розрахунок повернення страхового платежу здійснюється за відповідною формулою СПпп=СПз/Пз*(Пз-Пф)-РВД-СВ, де, серед іншого, СПпп - сума страхового платежу, що належить до повернення страхувальнику, СПз - страховий платіж, сплачений страхувальником за період (періоди) страхування, а СВ - сума виплаченого страхового відшкодування за договором.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору страхування, згідно частини першої статті 982 ЦК України, є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування, а страховий тариф - ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період страхування.

Згідно з пунктами 23.10, 23.10.3, 23.10.4 договору несплачена частина страхового платежу враховується (віднімається) при розрахунку страхового відшкодування.

Статтями 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Встановивши фактичні обставини справи та надавши їм відповідну правову оцінку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що за умови сплати страхового платежу частинами положення договору, викладені у пунктах 14.3, 20.5.2, 23.17 щодо розрахунку страхового відшкодування за мінусом несплачених страхових платежів за наступні періоди страхування, не можна вважати умовами, які є несправедливими в контексті вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Положення пункту 24.8 договору страхування, в тому числі і формула, за якою здійснюється розрахунок повернення страхового платежу, відповідають Закону України «Про страхування» і Правилам страхування та містять умови, які не можна віднести до несправедливих відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки сума виплаченого страхового відшкодування за договором, що віднімається за формулою, одночасно зараховується позивачу до страхового платежу як сплаченого нею за періоди страхування, що не можна ототожнювати з неповерненням коштів на оплату, здійснену споживачем.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи судами), правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат