РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Рівне

Справа № 569/11671/18

Провадження № 22-ц/4815/250/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_6, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Панас О.В. від 29 листопада 2018 року, проголошене в 10 год. 20 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення - 4 грудня 2018року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що її мама - ОСОБА_7 та її батько - ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі до 12.10.2004 року. Вона є рідною донькою ОСОБА_5 Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15.04.2004 року з ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку), починаючи з 9.03.2004 року і досягнення нею повноліття .

25.02.2018 року перестали стягуватись аліменти на її утримання, оскільки вона досягла повноліття. В даний час вона не заміжня і не працює, перейшла на II курс денної форми навчання факультету Германської філології Київського національного лінгвістичного університету, внаслідок чого не має реальної можливості влаштуватись на роботу, щоб отримувати заробіток, а відтак, потребує матеріальної підтримки на оплату проживання у гуртожитку, придбання необхідної учбової літератури, канцелярії, проїзду до учбового закладу, а також оплату проїзду до м. Рівне та повернення на навчання у м. Київ та оплату за належну їй на праві власності квартиру.

Відповідач перебуває у повторному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину, він працює у ПрАТ "ВФ Україна" та одержує приблизну щомісячну заробітну розмірі 16000 грн., у зв'язку з чим вважає, що він має реальну змогу надавати їй матеріальну допомогу.

Також, вказує, що її мати в травні 2018 року звільнилась з роботи та на даний час має нестабільний, мінливий заробіток однак надає їй, по мірі можливості та необхідності, певні кошти та, в забезпечення виконання своїх батьківських обов'язків, в квітні 2018 року склала на її ім'я договір дарування належної їй квартири.

Внаслідок скаліотичної постави вона постійно вимушена відвідувати заняття в басейні, однак розмір даних витрат не може підтвердити оскільки відвідує різні басейни у м. Київ і не завжди при оплаті одного окремого заняття має можливість отримати чек, що підтверджує понесення таких витрат.

Крім того, вона постійно відвідує репетитора з чеської мови, а в подальшому має на меті відвідування мовних курсів чеської мови від Чеського центру при посольстві Чеської Республіки, вартість яких станом на червень 2018 року становить 7200 грн., без вартості навчальних матеріалів. Дані мовні курси їй необхідні для вступу до Карлового Університету, який за запрошенням вона відвідала в січні 2018 року, для проходження співбесіди. Внаслідок чого також було понесено значні витрати, пов'язані з доїздом та проживанням, а саме: було витрачено 2400 грн., що пов'язано з проїздом до м. Прага, Чеської Республіки та поверненням до місця навчання у м. Київ та 2749 грн. оплати за проживання у "Terrase Hotel Prague", м. Прага, Чехія.

На підставі викладеного ОСОБА_4 із врахування заяви про уточнення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2021 року, понесені додаткові витрати в сумі 3974 грн. та понесені в додаткові витрати на оплату курсів чеської мови від Чеського центру при Посольстві Чеської республіки в сумі 7505 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання на період навчання, в розмірі 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 21.06.2018 року до 30.06.2021 року. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів мотивовано тим, що відповідач офіційно працевлаштований в ПрАТ "ВФ Україна" та отримує дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 16000 грн., а тому може надавати матеріальну допомогу позивачці на період її навчання.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 понесених додаткових витрат в сумі 5149 грн. та понесених в майбутньому додаткових витрат на оплату курсів чеської мови від Чеського центру при Посольстві Чеської республіки в сумі 3600 грн. мотивовано тим, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відносить до тих особливих обставин, передбачених статтею 185 СК України, які дають підстави для стягнення з батьків додаткових витрат на утримання дитини.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує, що рішення суду є несправедливим та суперечить нормам статтей 182, 198, 199 СК України та статті 24 Конституції України.

Зазначає, що для забезпечення рівності в наданні матеріальної допомоги між ним та матір'ю позивача, враховуючи, що позивач посилається тільки на договір дарування між нею та її матір'ю на суму 49000 грн. та інших доказів надання матеріальної допомоги її матір'ю не надає, а також взявши до уваги факт отримання позивачем академічної стипендії в розмірі 1300 грн., справедливим буде стягнення з нього аліментів в сумі в 875 грн. на місяць.

Крім того, такий розмір аліментів разом з отримуваною позивачем академічною стипендією в розмірі 1300 грн. буде складати середньомісячний дохід позивача в сумі 2175 грн., що є рівноцінним прожитковому мінімуму на одну працездатну особу, який становить 1921 грн.

Вважає, безпідставним визначення судом розміру аліментів із врахуванням мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання на період навчання в розмірі 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 та стягнути з нього аліменти на її користь в твердій грошовій формі в розмірі 875 грн. до 30 червня 2021 року, зобов'язавши позивача кожного року до 1 лютого та до 1 вересня підтверджувати в Державну виконавчу службу факт навчання на стаціонарній формі навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає її доводи безпідставними та не обґрунтованими. Вказує, що доводи ОСОБА_5 про необхідність стягнення аліментів не у частці від його заробітку (доходу), а у твердій грошовій сумі в розмірі 875 грн. суперечать нормам ст. ст.181, 184 СК України, оскільки, саме позивачу у даній категорії справ належить прерогатива визначення способу стягнення аліментів.

Просить апеляційну скаргу з цих підстав залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У апеляційній сказі позивачка покликається на незаконність рішення суду в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що такий вид її доходу, як стипендія, має мінливий характер, оскільки не можна стверджувати, що після наступної здачі сесії стипендію їй буде призначено.

В оскаржуваному рішенні не вмотивовано чому саме при визначені розміру аліментів, які підлягають до стягнення, суд покликається на мінімальну заробітну плату у 2018 році та керується Законом України "Про державний бюджет України", адже позовні вимоги стосуються стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, розмір яких регламентується положеннями статей 198-200 Сімейного кодексу України.

Крім того, в порушення норм процесуального права, при ухваленні рішення судом першої інстанції було взято до уваги письмові докази по справі, які були додані відповідачем до відзиву на позовну заяву після пропуску останнім без поважних причин строку для його подачі.

Звертає увагу на те, що в судовому засіданні відповідач не спростував того факту, що його дружина працює манікюрницею у салоні краси "Аліса" у м. Рівне та відповідно отримує там дохід.

Висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат, пов'язаних з розвитком здібностей, в зв'язку з тим, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, є безпідставним, оскільки, у вищому навчальному закладі вона вивчає фінську мову, а вивченні іншої іноземної мови є нічим іншим як розвитком здібностей, пов'язаних з вивченням мов.

З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками позивачки є ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_5, які перебували у зареєстрованому шлюбі , який розірвано 12.10.2004 року.

На підставі рішення Рівненського міського суду від 15.04.2004 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 стягувались аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 від його заробітку починаючи з 9.03.2004 року до досягнення повноліття.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно довідки № 15-01/19-4464 від 8.02.2018 року, виданої Київським національним лінгвістичним університетом, ОСОБА_4 є студенткою денної форми навчання факультету Германської філології Київського національного лінгвістичного університету.

Відповідно до довідки Київського національного лінгвістичного університету № 15-01/19-4531 від 5.03.2018 року ОСОБА_4 поселена в гуртожиток №3 КНЛУ вартість проживання в якому за період з 1.09.2017 р. по 31.01.2018р. становить 2200 грн., а за період з 1.02.2018 р. по 30.06.2018 р. - 2600 грн.

Оплата ОСОБА_4 вказаних сум за проживання у гуртожитку, а також понесення нею витрат на проїзд до місця навчання у м. Київ підтверджується наданими нею копіями квитанцій.

Таким чином, ОСОБА_4 продовжує навчання, не працює, а тому потребує матеріальної допомоги.

Тому суд першої інстанції, правильно застосувавши до спірних відносин норми ст. 199 СК України та повно і вірно встановивши обставини справи, стягнув з відповідача аліменти на утримання дочки на період її навчання.

Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 отримує стипендію в розмірі 1300 грн., що останньою не заперечується.

Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що на підставі договору дарування від 7.04.2018 року позивачці на праві приватної власності належить квартира за адресом: АДРЕСА_1.

Згідно довідки № FO-18-00880 від 19.01.2018 року, виданої ПрАТ "ВФ Україна" ОСОБА_5 працює у вказаному товаристві та з його доходу за період з 1.01.2017 року по 31.12.2017 року утримано та перераховано на користь ОСОБА_7 аліменти в сумі 48769,12 грн. Заборгованість з виплати аліментів відсутня.

Врахувавши вказані обставини, а також, що на утриманні відповідача перебувають дружина, яка не працює, та малолітня дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначаючи розмір аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_5, суд першої інстанції навів відповідні мотиви та висновки, з якими погоджується й колегія суддів.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено, що розмір її витрат в зв'язку з продовженням навчання перевищує розмір, стягнутих судом на її користь аліментів.

Не доведено нею і своїх доводів про те, що дружина відповідача працює та отримує дохід, в зв'язку з чим не перебуває на його утриманні.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_4 не надано доказів отримання матеріальної допомоги від своєї матері, до якої не ставить будь-яких вимог про своє утримання, а тому для забезпечення рівності в наданні матеріальної допомоги між ним та матір'ю позивача справедливим буде стягнення з нього аліментів в сумі в 875 грн. на місяць, не заслуговують на увагу, оскільки, позивачка скористалась своїм правом та заявила вимоги про стягнення аліментів до одного з батьків, вважаючи, що її матір ОСОБА_7, яка подарувала їй квартиру та періодично надає їй грошові кошти, належним чином виконує свої зобов'язання по її утриманню.

Крім того, судом встановлено, що до досягнення позивачкою повноліття ОСОБА_5 сплачувались аліменти на її утримання в розмірі ј частки від його заробітку (доходу) та заборгованість по їх сплаті була відсутня, що свідчить про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у меншому розмірі, а саме - 1/6 частки його доходу.

Безпідставними є доводи апеляційних скарг про помилковість покликання суду першої інстанції на розмір мінімальної заробітної плати, оскільки оскаржуване рішення не містить висновку суду про те, що розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання має бути не більшим або не меншим розміру мінімальної заробітної плати, а судом лише констатовано співвідношення доходів отримувача аліментів з її розміром.

Покликання позивачки на те, що такий вид її доходу, як стипендія, має мінливий характер та після наступної здачі сесії її може бити не призначено є необґрунтованими, так як на момент визначення судом розміру аліментів стипендія нею отримувалась, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

У разі не призначення стипендії після наступної сесії ОСОБА_9 не позбавлена права звернутись в суд з позовом про зміну розміру аліментів.

Прийняття судом першої інстанції до уваги при ухваленні рішення письмових доказів, які були подані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву після пропуску, встановленого для його подачі, не призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

Таким чином, доводи позивачки про безпідставність відмови судом першої інстанції в задоволенні її позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір за подачу нею апеляційної скарги підлягає віднесенню за рахунок держави.

Оскільки, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, то понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 1057,2 грн. слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Судовий збір за подачу ОСОБА_4 апеляційної скарги віднести за рахунок держави.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги ОСОБА_5 віднести за його рахунок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.