Справа № 199/2041/18
(2/199/1148/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

19.08.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.,

представника позивача Громиш С.В., відповідача ОСОБА_1 , представників відповідачів Єрмолаєвої Д ОСОБА_2 та Манжули І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», звернулось до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що 29 липня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником прав та обов`язків якого є - Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК») та ОСОБА_1 , уклали Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0.

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і

повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 24220,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, визначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює сумі, еквівалентій 117309,57 гривень за курсом Національного Банку України на день укладення Договору.

Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00% річних.

29 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0 від 29 липня 2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №220401. Відповідно до п.1.1. Договору поруки поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору №0 від 29 липня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, у повному обсязі як в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Банк перед відповідачем зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав, але відповідач умови зазначеного Кредитного договору щодо повернення грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків постійно порушував.

20 квітня 2012 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ТОВ «Кредекс Фінанс» Договір Факторингу за №05/12, відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк» відступив па користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 року, Клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») зобов`язується відступити Фактору (ТОВ «Кредекс Фінанс») права вимоги за кредитами, а Фактор зобов`язується придбати Права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити Ціну продажу, передбаченого цим договором.

На час укладення Договору факторингу загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед новим кредитором - ТОВ «Кредекс Фінанс» становила 58 813,83 гривень, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 49809,50 грн.; заборгованість за відсотками - 9004,33 грн., що підтверджується залученим у формі додатку Витягом з реєстру боржників до вищезазначеного Договору факторингу, що виступає Додатком №1 до наведеного Договору факторингу.

У порушення умов Договору, відповідачем не проводилась оплата грошових коштів відповідно до умов наведеного Договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 06.02.2018 року заборгованість ОСОБА_1 складає 99 393,98 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 49 809,50 грн.; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 9 004,33 грн.; нараховані відсотки згідно Договору 40580,15 грн., з моменту переуступки по дату виготовлення розрахунку.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 29 липня 2008 року у розмірі 99 393,98 грн. та судові витрати у розмірі 1 762 грн..

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що він не був повідомлений про Договір факторингу від 20.04.2012 року №05/12, крім того, його текст не містить відомостей про те, що боржником за цим договором є саме відповідач. На час укладення договору факторингу відповідач протягом 2012-2018 років не здійснював оплати за кредитом, а тому сплинув строк позовної давності і позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідачка ОСОБА_3 також надала до суду відзив, у якому зазначила, що 29.07.2008 року у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором №0 від 29.07.2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №220401.

Відповідно до п.1.1. договору поруки Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли із кредитного договору №0 від 29.07.2008 року, укладеного між Кредитором і Боржником, у повному обсязі як існуючих натеперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за основним договором або до погашення Поручителем зобов`язань Боржника в рахунок виконання зобов`язань за Основним договором в сумі та межах якої Поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої з перерахованих подій, яка настане раніше.

Строк повного виконання основного зобов`язання за кредитним договором встановлено п. 1.2.2 договору, а саме: до 28.07.2015 року. Отже, позивач мав правові підстави звернутися до поручителя з позовом в строк до 28 січня 2016 року. Натомість, позивач звернувся до суду лише в лютому 2018 року, тобто з пропуском строку, встановленого вищевказаною нормою Закону, тому наявні підстави вважати договір поруки припиненим.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки зобов`язань за щомісячним погашенням платежів.

Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором, із 14.05.2012 року у позичальника виникла заборгованість по тілу кредиту та відсотках. Отже, починаючи з 2012 року має місце факт порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором.

Оскільки позивач звернувся до суду в лютому 2018 року, то є всі підстави для висновку про пропущення строку позовної давності щодо платежів, які повинні були сплачені до лютого 2015 року. На підставі вищевикладеного відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У своїй відповіді на відзив ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» зазначив, що позов до суду був підготовлений 14.02.2018 року, у той час, як дія основного договору закінчилася 28.07.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав, просив його задовольнити та додатково зазначив, що відповідач повідомлявся про договір факторингу листом за місцем його реєстрації. Правом направлення досудової вимоги позивач не скористався, просив також не застосовувати строк позовної давності, у той же час визнав, що строк пред`явлення претензії до поручителя не витримано.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у судовому засідання також проти позову заперечувала та просила застосувати строк позовної давності виходячи з того, що відповідач мав зобов`язання щодо сплати кредиту періодичними платежами, до кожного з яких слід застосувати трирічний строк позовної давності, що узгоджується з практикою Верховного Суду. Додатково зазначила, що повідомлення про відступлення права вимоги за даним кредитним договором ОСОБА_1 не надходило.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_7 у судовому засідання проти позову заперечувала та зазначила що ОСОБА_3 є поручителем за кредитним договором, а ним не встановлено строк дії поруки. Будь-яких претензій до ОСОБА_3 , як до поручителя, банк не направляв та матеріали справи таких доказів не містять.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником прав та обов`язків якого є - Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК») та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0 (а.с.11-19).

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і

повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 24220,00 дол. США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, визначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 117 309,57 гривень за курсом Національного Банку України на день укладення Договору (а.с.11).

Відповідно до п. 2.1.1. термін виконання зобов`язання по повернення у повному обсязі кредитних коштів до 28.07.2015 року (а.с.13).

Також п. 3.1.3 договору передбачено, що у випадку непогашення кредиту та/або процентів у терміни передбачені Договором та/або «Кредитним договором» Банк відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про банки та банківську діяльність», має право видавати наказ про примусову оплату боргу за Договором та/або Кредитним договором (а.с.14).

Згідно з п. 6.2 даного Договору Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою Позичальника (а.с.16). Станом на час розгляду справи позивач не надав до суду доказів направлення такої вимоги відповідачу.

Відповідно до умов кредитного договору, за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00% річних.

Сторонами був погоджений графік погашення кредиту до 28.07.2015 року, який змінювався шляхом укладення Додаткових угод №1 від 26.02.2009 року, №2 від 24.03.2009 року та №2 від 24.09.2009 року (а.с.20-37).

29 липня 2008 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0 від 29 липня 2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №220401 (а.с.38-40).

Відповідно до п.1.1. Договору поруки - поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за Кредитом, що виникли з кредитного договору №0 від 29 липня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, у повному обсязі як в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

20 квітня 2012 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладений Договір Факторингу за №05/12, відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк» відступив па користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором (а.с.51-61).

Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 року, Клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») зобов`язується відступити Фактору (ТОВ «Кредекс Фінанс») права вимоги за кредитами, а Фактор зобов`язується придбати Права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити Ціну продажу, передбаченого цим договором.

Згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс» №01/08-2018 від 01.08.2018 року було прийнято рішення про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.144-145).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.З ст.267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договорам, - а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22.10.1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29.01.2013 року.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власного ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Постанова Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі № 369/6771/15-ц, 6- 522 цс17 визначає: «Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня коли відбулось це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Таким чином умовами погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. У випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов`язань які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту строку його погашення».

З часу відступлення права вимоги на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» платежі відповідачем не здійснювалися, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» був наданий загальний розмір заборгованості, без зазначення суми та часу внесення платежів, що підтвердив у судовому засіданні представник позивача.

Таким чином, враховуючи, що сторонами був узгоджений графік погашення кредиту із внесенням щомісячних платежів та відповідно строк позовної давності повинен розраховуватися з часу внесення останнього платежу. Як було зазначено вище, на час укладання договору відступлення права вимоги, а саме: 20.04.2012 року, відповідачем платежі вже не здійснювалися, а тому строк позовної давності слід рахувати з березня 2012 року до кожного періодичного платежу окремо.

Як вбачається з матеріалів справі та вставлено судом, Кредитний договір, укладений між сторонами, діяв до 29.07.2015 року та графік погашення кредиту із зазначенням періодичних щомісячних платежів складений та узгоджений сторонами до 28.07.2015 року.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позов поданий до суду 30.03.2018 року, тому суд вважає позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по тілу кредиту в межах строку позовної давності: за період із квітня по липень 2015 року, як залишок за кредитним договором, відповідно до графіку від 24.09.2009 року (а.с.37), яка складає 1 998,00 гривень (квітень 1 003,00 грн., травень 666,00 грн., червень 329,00 грн., липень 0,00 грн.). Наданий позивачем розрахунок заборгованості про відсотках (а.с.41-42) містить дані лише по 01.02.2018 року, тому суд не має можливості за ці місяці визначити суму заборгованості по відсотках.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У межах строку кредитування до 29.07.2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Оскільки, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань, тобто внесення щомісячних платежів, строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно з ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 29.07.2015 року позивач не міг такі проценти нараховувати, тому вказані вимоги є необгрунтованими, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10 цс 18, тому в частині стягнення відсотків суд вважає відмовити.

В частині стягнення заборгованості солідарно також із поручителя ОСОБА_3 суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 3.1.Договру поруки №220401 від 29.07.2008 року цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за основним договором або до погашення Поручителем зобов`язань Боржника в рахунок виконання зобов`язань за основним договором у сумі та межах якої поручитель відповідає перед Кредитором, тобто до першої з перерахованих подій, яка настане раніше (а.с.38).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення та існування правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати наступне.

Так, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Строк повного виконання основного зобов`язання за кредитним договором встановлено в 1.2.2 договору, а саме: до 28.07.2015 року, претензії до поручителя банк не направляв, таким чином, порука на теперішній час вважається припиненою і в позові до ОСОБА_3 слід відмовити.

Як зазначалося вище, станом на день розгляду справи позивачем так і не направлено вимоги до поручителя. На підставі вищевикладеного суд вважає відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителя.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору на користь позивача.

Таким чином, суд вважає стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 29.07.2009 року у сумі 1 998,00 гривень та 1762,00 гривні витрат по сплаті судового збору, а всього 3 760 (три тисячі сімсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 257, 258, 261,526, 530, 553, 559, 599, 610, 612, 631, 1048, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 29.07.2009 року у сумі 1 998,00 гривень та 1762,00 гривні витрат по сплаті судового збору, а всього 3 760 (три тисячі сімсот шістдесят) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , юридична адреса: 04053, м.Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд.5-Б.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29.08.2019 року.

Суддя: