06 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Геєць Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
У листопаді 2018 року до суду надійшла позовна заява позивача, у якій вона просить судвизнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що останній більше року не проживає за вказаною адресою, не є членом її сімї, не користується квартирою, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири, чим право позивача як власника порушується.
Ухвалою суду від 21.11.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Від відповідача відзив на позов або письмові пояснення не надходили, відповідач в судове засідання двічі не зявився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 20 листопада 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_3, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.
У зв'язку з реєстрацією шлюбу позивача з відповідачем ОСОБА_2, останній також зареєстрував своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. кв. 107.
Факт реєстрації місця проживання відповідача у даній квартирі підтверджується витягом з будинкової книги ОСББ «Комунальник-1» та довідкою від ОСББ «Комунальник-1».
24.05.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 54 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1 -ЖС № 081957.
17.03.2018 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, у зв'язку з чим своє попереднє прізвище «Бойко» змінила на «Вівтінець», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ЖС № 207233.
З 2016 року й по теперішній час, тобто майже 2 роки, відповідач за адресою своєї реєстрації не проживає, однак з реєстраційного обліку добровільному порядку не знявся, факт не проживання відповідача за адресою реєстрації підтверджується довідкою ОСББ «Комунальник-1».
Оскільки протягом більш ніж один рік відповідач не проживає у зазначеній квартирі, але самостійно не знявся з реєстраційного обліку, зазначене порушує права позивача, як власника квартири, та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).
У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню.
Як встановлено судом, відповідач у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, що визначено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, перестав бути членом сімї позивача, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 206, 211, 261, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя: Ю.В.Геєць