Справа №359/7785/16-ц
Провадження №4-с/359/52/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю заявника ОСОБА_1,

за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника,

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою та посилається на те, що в Бориспільському МР ВДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження №53485732 з виконання виконавчого листа №359/7602/16-ц, виданого 17 лютого 2017 року Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 29 вересня 2016 року до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років або припинення нею навчання в Київському національному економічному університеті ім. В. Гетьмана; та виконавче провадження №53485664 з виконання виконавчого листа №359/7785/16-ц, виданого 21 лютого 2017 року Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 5 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. 15 червня 2018 року головний державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 винесла постанову про звернення стягнення на 70% всіх видів заробітку (доходу) боржника в рахунок сплати аліментів за виконавчими листами. Однак аліменти стягуються на утримання лише однієї, а не двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_1 не відбуває покарання у виді виправних робіт. Ці обставини свідчать про те, що звернення стягнення на 70% всіх видів його заробітку (доходу) суперечить вимогам ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20 серпня 2018 року розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, зменшений до 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 від 15 червня 2018 року, а також зобовязати цього державного виконавця скасувати винесену ним постанову та зарахувати надмірно утримані з нього грошові кошти в рахунок майбутніх відрахувань.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує скаргу та наполягає на її задоволенні.

Старший державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 заперечує проти задоволення скарги та посилається на те, що звернення стягнення на 70% всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 було допущено у звязку з тим, що його син ОСОБА_4 є неповнолітньою дитиною. Ця обставина свідчить про те, що дії головного державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 відповідають вимогам ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, 3 жовтня 2018 року старший державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 винесла ще одну постанову про звернення стягнення на 70% всіх видів заробітку (доходів) боржника, з яких 50% утримувались в рахунок сплати періодичних платежів, а решта 20% в рахунок погашення заборгованості за аліментами. Однак ОСОБА_1 погасив цю заборгованість. 3 грудня 2018 року старший державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 винесла постанову про звернення стягнення лише на 50% всіх видів заробітку (доходів) боржника. Тому старший державний виконавець Бориспіль-ського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_3 також просить суд відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що в Бориспільському МР ВДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження №53485732 з виконання виконавчого листа №359/7602/16-ц, виданого 17 лютого 2017 року Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 29 вересня 2016 року до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років або припинення нею навчання в Київському національному економічному університеті ім. В. Гетьмана; а також виконавче провадження №53485664 з виконання виконавчого листа №359/7785/16-ц, виданого 21 лютого 2017 року Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 5 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

15 червня 2018 року головний державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 винесла постанову про звернення стягнення на 70% всіх видів заробітку (доходу) боржника в рахунок сплати аліментів за вказаними виконавчими листами.

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно з ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановлено, що головний державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 звернув стягнення на заробіток (доходи) ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів на утримання його сина ОСОБА_6, який є неповнолітньою дитиною. В такому випадку допускається звернення стягнення на 70% всіх видів заробітку (доходів) боржника. Ця обставина переконливо свідчить про те, що дії головного державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 відповідають вимогам ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20 серпня 2018 року розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, був зменшений до 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. У звязку з цим 3 жовтня 2018 року старший державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 винесла ще одну постанову про звернення стягнення на 70% всіх видів заробітку (доходів) боржника, з яких 50% утримувались в рахунок сплати періодичних платежів, а решта 20% в рахунок погашення заборгованості за аліментами. ОСОБА_1 погасив цю заборгованість. Тому 3 грудня 2018 року старший державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 винесла постанову про звернення стягнення лише на 50% всіх видів заробітку (доходів) боржника.Ці обставини свідчать про те, що оскаржувана постанова державного виконавця припинила юридичну дію. Водночас, скасування постанови державного виконавця, юридична дія якої припинилась, не передбачено чинним законодавством.

З огляду це суд вважає, що підстави для визнання неправомірною постанову головного державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 від 15 червня 2018 року, а також зобовязання цього державного виконавця скасувати винесену ним постанову та зарахувати надмірно утримані з нього грошові кошти в рахунок майбутніх відрахувань відсутні. Тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 належить відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як розяснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Встановлено, що звернення стягнення на 70% всіх видів заробітку (доходів) боржника було втручанням держави у право ОСОБА_1 на мирне володіння його майном. Водночас, таке втручання було не тільки виправданим, але й конче необхідним, оскільки воно здійснювалось виключно з метою виконання рішення суду та забезпечення утримання дочки ОСОБА_4 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 Ці обставини красномовно свідчать про те, що звернення стягнення на 70% всіх видів заробітку (доходів) боржника ґрунтується на суворому дотриманні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не порушує ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Суд вважає, що наведені обставини є додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови у задоволенні скарги.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.2 ч.6 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тесту ухвали суду.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_7