КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №375/540/18

14 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Унятицького Д.Є., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

08 серпня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що відповідачка звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв"язку з чим підписала заяву № б/н від 15 січня 2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначає, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. Також відповідачка на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилаючись на те, що відповідачка не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 08 липня 2018 року у розмірі 19 320,97 грн., з яких: тіло кредиту - 1884,50 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 4 237,42 грн., пеня - 11 802,81 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 896,24 грн., позивач просив стягнути з відповідачки на користь банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1 762,00 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2015 року у сумі 19 320,97 грн. та на відшкодування судових витрат 1 762,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Бородянського районого суду Київської області від 16 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовним вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

На обгрунтування апеляційної скарги зазначала, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є необгрунтованим, надуманим та помилковим .

Вказувала на те, що заява-анкета, яка надана позивачем до матеріалів справи, підписана не нею, що свідчить про те, що вона не підписувала кредитний договір, з його умовами ознайомлена не була.

Також зазначала що, стягуючи з неї заборгованість по пені та штрафи, суд застосував до неї подвійну відповідальність за одне й те саме порушення, що заборонено Конституцією України. Крім того, до вимог про стягнення пені суд не застосував ст. 258 ЦК України, якою передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

В судовому засіданні 27.12.2018 року ОСОБА_2 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Пояснила, що вона 15.01.2015 року отримала у позивача кредитну картку " Visa Gold" НОМЕР_1, строк її дії визначений до 04.2018 року і користувалась нею до того часу, поки банк її не заблокував. Заборгованість по тілу кредиту вона визнає, з нарахованими відсотками, пенею та штрафами не погоджується, вважає наданий розрахунок банку необгрунтованим. Зазначила, що власного розрахунку заборгованості вона не робила. В подальшому в судове засідання двічі не з"явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання тричі не з"явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 договору.

Сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Відповідно до пункту 1.1.7.11 договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

З наданої відповідачкою до апеляційного суду оригіналу платіжної картки «Visa Gold» НОМЕР_1, виданої банком на виконання умов кредитного договору № б/н від 15.01.2015 року вбачається, що строк її дії визначений до 04.2018 року.

ОСОБА_2 свої обов'язки за кредитним договором №б/н від 15.01.201 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на загальну суму 19 320,97 грн., з яких: 1 884,50 грн. - тіло кредиту; 4 237, 42 грн. - заборгованість за відсотками; 11 802,81 грн. - пеня, 1 396, 24 грн.- судові штрафи.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», стягуючи з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 320,97 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення між сторонами кредитного договору, банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а відповідачка не виконувала взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 320,97 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, згідно вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, відповідачка отримала кредитну картку за НОМЕР_1 строком дії з 15.01.2015 року по 04.2018 року та користувалася кредитним лімітом.

З наявної в матеріалах справи довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки та Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом та відсотками до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати, до 31 квітня 2018 року включно.

Проте, ОСОБА_2 свої обов'язки за кредитним договором №б/н від 15.01.2015 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 884,50 грн.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У вказаних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 31 квітня 2018 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 квітня 2018 року відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця.

З наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.01.2015 року станом на 08.07.2018 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитом становить суму 19 320,97 грн., з яких: 1 884,50 грн. - тіло кредиту; 4 237, 42 грн. - заборгованість за відсотками; 11 802,81 грн. - пеня, 1 396, 24 грн.- штраф.

Відсотки за користування кредитом на загальну суму 4 237,42 грн. нараховувалися банком за період з 18 червня 2015 року по 30 липня 2017 року, тобто в межах дії кредитного договору (до 30 квітня 2018 року) від 15 січня 2015 року

Отже, з урахуванням положень ст.ст.1048, 1050 ЦК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за користування кредитом, які обліковується за ОСОБА_2 станом на 30 квітня 2018 року (на момент закінчення строку дії кредитного договору) в сумі 4 237,42 грн.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 1.1.5.25. Умов, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами і Правилами клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня, за кожний день прострочення.

З наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15 січня 2015 року станом на 08 липня 2018 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за пенею за період з 18 червня 2015 року по 08 липня 2018 року становить 11 802,81 грн.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 611, 549, 550 ЦК України, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягала пеня, яка обліковується за ОСОБА_2 станом на 30 квітня 2018 року (на момент закінчення строку дії кредитного договору) в сумі 7 195,18 грн. ( загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов'язання) .

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що розмір пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за несвоєчасне повернення кредиту з 7 195,18 грн. до 2 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що до вимог про стягнення пені суд не застосував ст. 258 ЦК України, якою передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2018 року ухвалою Бородянського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом було роз"яснено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має право подати в строк для подання відзиву. Відповідач протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі має право подати до суду відзив на позов. Разом з поданням відзиву відповідач повинен подати суду докази, що підтверджують обставини на які він посилається у відзиві на позов.

10.09.2018 року суд надіслав учасникам справи копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви та доданих до неї документів.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, 19 вересня 2018 року ОСОБА_2 отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви та доданих до неї документів. Рішення у справі було постановлено 16 жовтня 2018 року.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідачка підтвердила, що вона була належно повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, проте до суду першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені вона не зверталася.

Враховуючи, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду першої інстанції у визначений судом строк не подала, заяву про застосування строків позовної давності також до суду першої інстанції не подавала, тому колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для розгляду заяви про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про не відповідність вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь позивача і пені і штрафів у розмірі 1396,24 грн., так як це є подвійним стягнення неустойки за одне і те ж саме порушення, колегія суддів вважає обгрунтованими, з огляду на таке.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами і правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, тоді як пунктом 2.1.1.7.6 передбачено сплату штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків сплати платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором.

Ураховуючи, що штраф і пеня застосовані одночасно за одне й те саме порушення - недотримання строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, зазначене є порушенням закріпленої у ст.61 Конституції України заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача штрафів у розмірі 1 396,24 грн. і в задоволенні вказаних вимог банку слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що на поданій позивачем до позовної заяви заяві-анкеті стоїть не її підпис, що свідчить про не укладення кредитного договору між нею та банком та про не ознайомлення її з його умовами, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, з моменту підписання особою анкети-заяви, між банком та нею укладено кредитний договір шляхом приєднання такої особи до запропонованого банком договору.

Судом встановлено, що 15 січня 2015 року ОСОБА_2 підписано анкету-заяву, якою вона погодилася на укладення договору про надання банківських послуг та пройшла ідентифікацію у банку. Таким чином, приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг надало їй право на користування банківськими послугами без укладення окремого договору.

15 січня 2015 року ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, активація нею вказаної кредитної картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, отримання та користування відповідачкою кредитною карткою за вищевказаним картковим рахунком, визнання відповідачкою заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1 884,50 грн., свідчить про те, що відповідачка своїми діями визнала наявність у неї кредитних правовідносин з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 884,50 грн., заборгованості за відсотками - 4 237,42 грн., пені - 2000,00 грн., взадоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості по пені та штрафів - відмовити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи Акціонерним товариством Комерційний банком «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 1 762 грн., позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 8 121,92 грн., що становить 42% від суми заявлених вимог. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 740,04 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 2 643,00 грн., апеляційну скаргу задоволено частково (58% від вимог апеляційної скарги), а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 532,94 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 551, 611, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 884,50 грн., заборгованість за відсотками в сумі 4 237,42 грн., заборгованість за пенею в сумі 2 000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 740,04 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 532,94 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: