ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2293/18 Номер провадження 22-ц/814/613/19Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Павелко Руслана Сергійовича

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор роти №3 батальйону УПП у м. Полтава Сторчак Олександр Сергійович, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням Управління патрульної поліції у Полтавській області.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, неодноразово уточненим в ході судового розгляду справи, посилаючись на те, що 02.04.2018 року інспектором роти №3 батальйону УПП у м. Полтава лейтенантом поліції Сторчаком О.С. було винесено постанову серії БР №653936 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 170 грн. В подальшому рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 01.06.2018 року вказану постанову від 02.04.2018 року скасовано, як протиправну та провадження по адміністративній справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

Зазначає, що, внаслідок вказаних протиправних дій працівника поліції щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, позивачу було заподіяно моральної шкоди, розмір якої оцінено в 50000,00 грн. та яка, на думку позивача, полягала у моральних та душевних стражданнях з приводу доказування своєї невинуватості, було принижено його честь та ділову репутацію, внаслідок чого порушився нормальний уклад та спосіб життя та позивач був вимушений докладати неймовірних зусиль для його налагодження та організації.

З урахуванням наведеного прохав стягнути з Департаменту патрульної поліції шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на його (ОСОБА_3) користь 50000,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконним рішенням Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року відмовлено за безпідставністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з Департаменту патрульної поліції шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь ОСОБА_3, РНОКПП - НОМЕР_1, 50000,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконним рішенням Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Судові витрати по справі віднесено на рахунок держави.

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, оскільки матеріалами справи установлено, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, провадження по адміністративній праві було закрито, то, внаслідок вказаних обставин, у нього і виникло право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Вказує, що, оскільки належним доказом, а саме рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 01.06.2018 року підтверджено протиправність постанови працівника поліції, то наявні складові елементи для настання цивільно-правової відповідальності: шкода, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв'язок між ними, а тому шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини її заподіювача.

Вважає, що протиправне рішення УПП у Полтавській області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - накладення стягнення у вигляді штрафу принижує не тільки честь та гідність позивача, а насамперед авторитет держави, а тому розмір такої шкоди в сумі 50000,00 грн. є правомірним.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу УПП в Полтавській області ДПП прохало залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки скарга є безпідставною, а місцевим судом в повній мірі дотримано норми матеріального та процесуального права, враховані та досліджені докази по справі, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зазначають, що позивачем не доведено факту завдання йому неправомірними діями працівника поліції моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку з протиправністю дій і завданням шкоди, не обґрунтовано розмір такої шкоди.

Вказують, що посилання позивача на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є безпідставним, оскільки дія цього закону не поширюється на співробітників УПП в Полтавській області ДПП, співробітником якого є інспектор, що виніс постанову.

Вказують, що скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не свідчить про протиправність дій інспектора патрульної поліції.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2018 року інспектором роти №3 батальйону УПП у м. Полтава лейтенантом поліції Сторчаком О.С. було винесено постанову серії БР №653936 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 170,00 грн., при цьому помилково вказано дату розгляду та дату вчинення адміністративного правопорушення - 02.03.2018 року.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 01.06.2018 р., яке набрало законної сили 12.06.2018 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтава лейтенанта поліції Сторчака Олександра Сергійовича, за участю третьої особи Управління патрульної поліції у м. Полтава Департаменту патрульної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №653936 від 02.04.2018 року.

Постанову інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтава лейтенанта поліції Сторчака Олександра Сергійовича серії БР №653936 від 02.04.2018 року про притягнення ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП скасовано, як протиправну.

Закрито провадження по адміністративній справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів , які б свідчили про те, що відповідач своїми діями завдав позивачу моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст.1167 ЦК України. Так, згідно частини першої даної статті, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6).

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб..

Головною умовою покладення на особу обов'язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Відповідно до п.п.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, місцевим судом на підставі детального аналізу матеріалів справи та вимог чинного законодавства, зроблено вірний висновок стосовно того, що саме по собі накладення штрафу на особу та в подальшому скасування цієї постанови не може свідчити про встановлений факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 за відсутності понесеної позивачем шкоди та причино наслідкового зв'язку між нею на неправомірними діями відповідача.

Окрім того, як вірно установлено районним судом, постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача була майже відразу скасована та позивач ОСОБА_3 навіть не брав участі у судовому розгляді при винесенні відповідного рішення Хорольським районним судом Полтавської області. Тобто, з наведеного не вбачається понесення ОСОБА_3 моральних та душевних страждань з приводу доказування своєї невинуватості, чи приниження його честі та ділової репутації, внаслідок чого порушився нормальний уклад та спосіб життя позивача, та останній був змушений докладати неймовірних зусиль для його налагодження та організації.

При цьому, визначення розміру грошового відшкодування в сумі 50000,00 грн., на підставі наведеної позивачем практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає необґрунтованим за відсутності доведеності завдання моральної шкоди.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту спричинення йому моральної шкоди незаконними діями відповідача, не обґрунтовано розміру грошового відшкодування, який він прохає стягнути.

Посилання в апеляційній скарзі на положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суд апеляційної інстанції до уваги також не приймає, оскільки, як убачається зі змісту останнього уточнення до позову, ОСОБА_3 в обгрунтування своїх вимог не посилався на даний закон, внаслідок чого місцевим судом не досліджувалась можливість його застосування до даних правовідносин.

Також, доводи апеляційної скарги стосовно того, що скасування протиправного рішення УПП у Полтавській області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - накладення стягнення у вигляді штрафу, яке принижує не тільки честь та гідність позивача, а насамперед авторитет держави, передбачає відшкодування моральної шкоди незалежно від вини, є необґрунтованими, за відсутності на те чіткої норми закону, оскільки ст.1176 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для відшкодовується державою шкоди незалежно від вини її заподіювача, до якої не віднесено накладення на особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Павелко Руслана Сергійовича,- залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова