КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №380/846/18 головуючий у І інстанції: Косович Т.П.
провадження 22-ц/824/2729/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Сержанюка А.С., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2010 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 14.06.2010 року і до повноліття дитини.

В зв'язку з тим, що зазначених коштів на утримання дитини не вистачає вона просила збільшити розмір аліментів і стягувати їх в частці від заробітку в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року у позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки на його думку місцевий суд порушив норми матеріального і процесуального права.

Відповідач в своїй скарзі, посилається на те, що позивачем не було доведено законних підстав для збільшення розміру аліментів, а зміни в законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень.

Крім того, зазначає, що на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина, жодних доходів він на даний час не отримує, аліменти визначені рішенням суду від 25 листопада 2010 року сплачує щомісячно,

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 не погоджується з доводами відповідача. Як на підставу для збільшення розміру аліментів посилається на те, що в країні пройшла значна інфляція, збільшились ціни на продукти, одяг, ліки, збільшився розмір прожиткового мінімуму на утримання дитини, а тому вважає оскаржуване рішення повністю законним та правомірним.

В судове засідання сторони не з'явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно та доходи позивачки, є недостатнім розміром для належного утримання неповнолітньої дитини, не дозволяє повністю забезпечити дитину всім необхідним, не дає можливості забезпечити нормальний культурний, фізичний та інтелектуальний розвиток дитини, крім того неповнолітній ОСОБА_4 має захворювання алергічний риніт та потребує періодичного лікування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, щосторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.6).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 12.11.2010 року шлюб між сторонами розірвано, дитину ОСОБА_4 залишено на виховання позивачки (копія рішення суду - а.с.8).

Згідно довідки Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області син проживає разом з матір?ю - ОСОБА_2 та знаходиться на її утримані (а.с. 12).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25.11.2010 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 14.06.2010 року і до повноліття дитини та видано виконавчий лист (а.с.9).

Дитина має захворювання на алергічний реніт та потребує лікування (а.с.10).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів.

Частиною першою ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів вважає, що визначений розмір аліментів рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2010 року в сумі 500 грн. для дитини трьохрічного віку був достатньо для її утримання, однак на даний час для одинадцятирічної дитини ця сума явно є недостатньою для рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Встановлено, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку без розумових та фізичних вад, відомості про незадовільний стан здоров'я та матеріальне становище відсутні.

Та обставина, що відповідач зареєстрував новий шлюб та має ще одну малолітню дитину, не звільняє його від обов'язку надавати достатні грошові кошти на належне утримання сина.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: