ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 640/7321/18

провадження № 22-ц/818/974/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Бурлака І.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: Міністерство оборони України; Військова частина НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Харківській області;

представник відповідача: Москов Микола Валентинович;

треті особи: Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України в Балаклійському районі Харківської області;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Харківській області, треті особи Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України в Балаклійському районі Харківської області про стягнення матеріальної шкоди, завданої майну в результаті надзвичайної ситуації та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересаїх Міністерства оборони України, на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Чередник В.Є., в залі суду в м. Балаклія,

В С Т А Н О В И В :

26.04.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ВЧ НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Харківській області, треті особи Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України в Балаклійському районі Харківської області про стягнення матеріальної шкоди, завданої майну в результаті надзвичайної ситуації та моральної шкоди, в якій позивач просив стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 24 770 грн., вартість витрат на експертний висновок щодо визначення вартості матеріальних збитків в розмірі 1544, 40 грн., витрати на правову допомогу в загальній вартості 1500 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на, що на армійських складах військової частини НОМЕР_1 , що розташована в м. Балаклія Харківської області, 23 березня 2017 року сталася пожежа, яка спричинила вибухи артилерійських і ракетних снарядів. Визнанням цього факту є розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 209-р «Про виділення коштів для проведення заходів з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, що склалася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Балаклія Харківської області».

Внаслідок даної надзвичайної ситуації, було знищено майно позивача, а саме автомобіль MITSUBISHI Lancer, державний номер НОМЕР_2 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . 03.04.2017 року Балаклійським районним відділом Головного управління Державної Служби з надзвичайних ситуацій у Харківській області було проведено обстеження належного позивачу майна та видано довідку № 340-320, в якій зазначено орієнтовний матеріальний збиток - 100, 000 тис. грн. та визнано попередньою причиною пожежі - потрапляння відкритого джерела вогню внаслідок вибуху бойових снарядів. Оскільки сума визначеного матеріального збитку не відповідає реальним втратам, позивач звернувся до Науково-дослідного інституту, де отримав квитанцію за її проведення. Сума експертного висновку щодо визначення вартості матеріальних збитків № 6056 складає 1544, 40 гривень

За висновком експертного товарознавчого дослідження № 6056 від 24.05.2017 року, обсяг матеріального збитку, спричиненого ОСОБА_1 приймається в розмірі ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження і складає 24 770, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог щодо моральної шкоди, позивач посилався на те, що під час та після зазначених подій відчувалась сильна тривога та дужий страх за своє життя та життя близьких, було порушено звичний уклад життя, що суттєво вплинуло на ведення громадського життя позивача та призвело до незручностей, хвилювань, душевних страждань. Також, внаслідок вказаної події майно позивача, автомобіль, було знищено повністю, що змусило його витрачати багато часу на звернення до міської ради, Міністерства оборони, Науково-дослідного інституту, позапланово втрачати кошти на правову допомогу, на отримання результатів експертизи. Залишившись без автомобіля, він не мав можливості його експлуатувати, нервував через неможливість користуватися автомобілем для особистих, сімейних потреб та для роботи. Це завдавало йому багато незручностей, доводилось докладати багато зусиль для організації свого життя. Крім того відсутність засобу пересування зробило неможливим проведення медичних обстежень та здійснення лікування на рівні, на який він розраховував до зазначених подій. В результаті подальшого розвитку хвороби та погіршення стану здоров`я, батько помер. Таким чином, фізичне знищення автомобіля позбавило позивача можливості належним чином дбати про стан здоров`я батька, завдало родині великих труднощів та переживань. Той факт, що він не був в змозі забезпечити свого батька необхідною допомогою спричинило йому та його родині великих душевних та емоційних страждань.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Харківській області, треті особи Державна казначейська служби України, Управління Державної казначейської служби України в Балаклійському районі Харківської області про стягнення матеріальної шкоди завданої майну в результаті надзвичайної ситуації та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України шляхом списання коштів з відповідного рахунку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 24770 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., а також витрати за проведення експертизи у розмірі 1544 грн.40 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах Міністерства оброни України, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт просив скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.10.2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи і порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на те, що зазначене рішення, як на його думку є упередженим, необґрунтованим, безпідставним і незаконним. Зазначав, що відповідно до положень ч.2 ст.1187 УК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим майна Збройних сил України», військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних сил України. До військового майна належить, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси. Майно, закріплене за військовими частинами є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління, тобто володіння, користування та розпорядження майном, закріпленим за ним власником. Боєприпаси, внаслідок вибуху яких можливо заподіяна шкода позивачу, зберігалися на території військової частини НОМЕР_1 , були обліковані, знаходились на відповідальному зберігання військової частини НОМЕР_1 та були закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління. Відтак, на думку апелянта, будь-яка відповідальність Міністерства оборони України виключається. Крім того, апелянт зазначає, що станом на теперішній час ще триває з`ясування причин, умов та можливих винних осіб у виниклій надзвичайній ситуації, а тому не виключено, що може бути встановлено, що надзвичайна ситуація та заподіяна позивачу шкода сталися внаслідок непереборної сили. Крім того вказує, що позивачем не надано жодного доказу щодо його психологічного стану, негативних наслідків, пов`язаних з його станом здоров`я, зміни побутових умов, які могли виникнути у нього внаслідок обставин, що сталося. Судом першої інстанції жодним чином не мотивував висновків щодо суми стягнення в розмірі 10000 грн., оскільки доказів ступеню тяжкості негативних наслідків, які сталися у психологічному стані позивача надано не було.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник УСБУ у Харківській області посилався на те, що на їх думку до суду першої інстанції не надавалось належним та допустимих доказів, якими б обґрунтовувався розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , не зазначалось, з яких міркувань він виходив при визначення ступеню тяжкості негативних наслідків, які сталися у психологічному стані позивача, призвели до погіршення його стану здоров`я, зміни побутових умов. Зазначає, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав, передбачених ст.. 541 ЦК України, для покладання відшкодування шкоди на відповідачів в солідарному порядку. Вважають, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог до УСБУ у Харківській області, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, в повному обсязі з`ясував права і обов`язки сторін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства.

Також відзив на апеляційну скаргу було надано ОСОБА_1 , в якому він вказує на те, що на його думку довідка № 3004 не може слугувати належним та допустимим доказом закріплення військового майна, адже Постановою № 1225 встановлюється обов`язкова форма для такого документу вони мають бути прийняті у формі відповідних актів. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що факт закріплення джерела підвищеної небезпеки за ВЧ НОМЕР_1 не було доведено. Стосовно відшкодування моральної шкоди посилався на те, що у своїх заявах та поясненнях неодноразово наголошував на характері та обсязі його душевних страждань, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часі та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану. Тому вважає, що навів докази, які підтверджують розмір завданої шкоди, що Міноборони є правомірним власником джерела підвищеної небезпеки і є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати завдану шкоду.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах Міністерства оборони України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 23 березня 2017 р. на армійських складах військової частини НОМЕР_1 , що розташована в м. Балаклія Харківської області, сталася пожежа, яка спричинила вибухи артилерійських і ракетних снарядів. Визнанням цього факту є розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 209-р «Про виділення коштів для проведення заходів з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, що склалася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Балаклія Харківської області».

За актом про пожежу від 26.03.2017 року, складного комісією у складі: заступника начальника Балаклійського районного відділу ГУ ДСНС України у Харківській області, головного інспектора та провідного інспектора Балаклійського РВ ГУ ДСНС України у Харківській області заступника Балаклійського міського голови, визначена ймовірна причина пожежі від 23.03.2017р. о 14:00 год., внаслідок якої знищено гаражі та майно користувачів - потрапляння відкритого джерела вогню, внаслідок вибуху бойових снарядів.( а.с. 13-14)

Внаслідок даної надзвичайної ситуації, було знищено майно позивача, а саме автомобіль MITSUBISHI Lancer, державний номер НОМЕР_2 , який належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ( а.с.22).

03.04.2017 року Балаклійським районним відділом Головного управління Державної Служби з надзвичайних ситуацій у Харківській області було проведено обстеження належного позивачу майна та видано довідку № 340-320, в якій зазначено орієнтовний матеріальний збиток - 100, 000 тис. грн. та визнано попередньою причиною пожежі - потрапляння відкритого джерела вогню внаслідок вибуху бойових снарядів. ( а.с. 12).

Оскільки сума визначеного матеріального збитку не відповідає реальним втратам, позивач звернувся до Науково-дослідного інституту, де отримав квитанцію за її проведення. Сума експертного висновку щодо визначення вартості матеріальних збитків № 6056 складає 1544, 40 гривень.( а.с.27).

За висновком експертного товарознавчого дослідження № 6056 від 24.05.2017 року, проведеним судовим експертом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, ОСОБА_3 , обсяг матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «MITSUBISHI Lancer», р.н. НОМЕР_2 при взриві боєприпасів (23.03.2017), приймається в розмірі ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження і складає 24 770, 00 грн.( а.с.28-34).

Згідно листа начальника Слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області від 18.08.2018 р. № 3606 позивач повідомлено, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000104 від 23.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.113 КК України, позивача визнано потерпілим за кримінальним провадженням № 0000104 від 23.03.2017 року. ( а.с. 17).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Військова частина НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) є самостійною (окремою) юридичною особою, зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2017 року № 3004 боєприпаси, які зберігалися на території військової частини НОМЕР_1 знаходились на відповідальному зберіганні військової частини НОМЕР_1 та були закріпленні за нею на праві оперативного управління (а.с. 172 т. 1). Тобто, відповідальною особою є саме військова частина.

Розмір матеріальних збитків встановлено висновком експерту, учасниками справи не спростовано, а тому матеріальна шкода у розмірі 24770 грн. підлягає відшкодуванню.

Посилання Військової частини НОМЕР_1 щодо нечіткості висновків експертизи судовою колегією не приймаються, оскільки позивачем надано на підтвердження своїх вимог відповідні докази, які відповідачами не спростовані.

Відповідно до ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки, володільцем джерела підвищеної небезпеки є військова частина, а не Міністерство оборони України, суд прийходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення коштів з Міністерства оборони України.

Згідно ст. 543, 1190 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Отже, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України).

Таким чином, солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі та умовою такої відповідальності- є наявність спільних дій.

Отже, підстави для солідарного стягнення коштів з Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 відсутні.

Вирішуючи справу в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів під час здійснення ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи характер подій, виниклих у військовій частині, які є суспільно небезпечними, вимог справедливості та розумності, обставин по справі, суд першої інстанції правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що моральна та майнова шкода у визначеному судом розмірі а також судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок військової частини НОМЕР_1 . Рішення в цих частинах підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення коштів з Військової частині НОМЕР_1 .

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року в частині стягнення відшкодування з Міністерства оборони України - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення матеріальної шкоди, завданої майну в результаті надзвичайної ситуації та моральної шкоди - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої майну в результаті надзвичайної ситуації та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 24770 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також витрати на проведення експертизи у розмірі 1544, 40 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді

О.В. Маміна

І.В. Бурлака