Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 594/800/17

провадження № 61-1742св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В.В.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Мельнице-Подільська селищна рада Борщівського району Тернопільської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2017 року у складі судді Чир В. П. та ухвалу Апеляційного суду Тернопілської області від 11 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Загорського О. О., Щавурської Н. Б., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області (далі - Мельнице-Подільська селищна рада) про зміну дати звільнення, внесення змін у записи в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивача було призначено на посаду головного лікаря Мельнице-Подільської номерної районної комунальної лікарні (далі - Мельнице-Подільської НРКЛ) шляхом укладення з ним контракту терміном на 5 років. Строк дії контракту з 20 березня 2012 року до 20 березня 2017 року. Листом від 18 січня 2017 року № 26 Мельнице-Подільська селищна рада повідомила позивачу, що укладений з ним контракт на новий строк не буде продовжено та що в подальшому він буде звільнений у зв'язку із закінченням строку дії контракту (пункт 2 статті 36 КЗпП України). 20 січня 2017 року листом № 17 позивач повідомив Мельнице-Подільську селищну раду, відділ охорони здоров'я Борщівської районної державної адміністрації, Борщівську районну державну адміністрацію, Управління охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації про своє бажання продовжити контракт або укласти його на новий термін. Згідно розпорядження Мельнице-Подільського селищного голови від 20 березня 2017 року № 62 та на підставі рішення Мельнице-Подільської селищної ради від 20 березня 2017 року № 1001 ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строку дії контракту з

20 березня 2017 року. Позивач зазначав, що наказ про його звільненням видано не було. Також в порушення вимог статтей 47, 116 КЗпП України з ним не було проведено розрахунок, його письмово не повідомлено про нараховані виплати, а також не видана на руки трудова книжка. Крім того вказував, що табелювання його робочого часу на посаді головного лікаря продовжувалось. Оскількитрудова книжка була видана позивачу на руки не 20 березня 2017 року, а

24 травня 2017 року, то дату його звільнення з посади головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ у трудовій книжці слід змінити та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Безпідставне звільнення з посади головного лікаря призвело до його моральних страждань, оскільки позивач тривалий час перебував у стані нервового напруження, втратив нормальні життєві зв'язки, тому відшкодування завданої моральної шкоди він оцінює в розмірі 100 000,00 грн.

У зв'язку з викладеним просив змінити дату його звільнення з посади головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ «20 березня 2017 року» на «24 травня

2017 року»; внести зміни у запис № 14 від 20 березня 2017 року у трудовій книжці, зазначивши датою звільнення з посади головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ 24 травня 2017 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток на посаді головного лікаря за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від

28 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року, у задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що вини Мельнице-Подільської селищної ради в затримці видачі трудової книжки ОСОБА_4 немає, відповідно немає й вимушеного прогулу та підстав для виплати середнього заробітку, оскільки позивач після звільнення з посади головного лікаря продовжив працювати у тій же лікарні на посаді лікаря рентгенолога. Позивач вказує, що безпідставне його звільнення призвело до моральних страждань, однак сам факт незаконного звільнення ним не оскаржено, що вказує на безпідставність позовних вимог й щодо відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли неправильного висновку стосовно того, що його позовні вимоги є безпідставними. Судами було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що відповідачем було порушено встановлений КЗпП України порядок звільнення його з займаної посади, оскільки позивач продовжував перебувати на посаді головного лікаря після його звільнення. Також вказує на те, що йому не була видана трудова книжка в день звільнення, а саме 20 березня 2017 року, не проведено остаточного розрахунку в останній день дії контракту. Крім того зазначає, що та обставина, що його робота за сумісництвом рентгенологом не звільняє власника від обов'язку видати трудову книжку в день звільнення. Суди належним чином не дослідили факт проведення з ним розрахунку при звільненні та залишили поза увагою те, що станом на 24 травня 2017 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ще містилась інформація про позивача, як керівника і підписанта лікарні.

23 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких вказано, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи не спростовують та зводяться до незгоди з їх висновками щодо встановлених обставин.

26 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що рішенням тридцятої сесії шостого скликання Борщівської районної ради Тернопільської області від 15 березня 2012 року

№ 219 ОСОБА_4 призначено на посаду головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ шляхом укладення з ним контракту терміном на 5 років

(а. с. 29).

20 березня 2012 року Борщівська районна рада в особі голови районної ради ОСОБА_5 та громадянин ОСОБА_4 уклали контракт про призначення на посаду головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ на термін 5 років згідно рішення районної ради від 15 березня 2012 року № 219 «Про призначення головного лікаря Мельнице-Подільської номерної районної комунальної лікарні». Даний контракт є строковим трудовим договором (а. с. 23-27).

Пунктом 7 Контракту передбачено, що контракт припиняється після закінчення строку його дії.

Строк дії контракту з 20 березня 2012 року до 20 березня 2017 року

(пункт 8 контракту).

Згідно наказу Мельнице-Подільської НРКЛ від 20 березня 2012 року

№ 14 ОСОБА_4 приступив до виконання обов'язків головного лікаря (а. с. 28).

Рішенням Борщівської районної ради від 22 січня 2016 року № 67 передано права засновника Борщівської районної ради Мельнице-Подільській селищній громаді комунальних установ та закладів, в тому числі Мельнице-Подільської НРКЛ та рекомендовано, у разі надання згоди на прийняття прав засновника, зареєструвати зміни до Статутів.

Статутом Мельнице-Подільської НРКЛ Борщівського району Тернопільської області, затвердженим рішенням сесії Мельнице-Подільської селищної ради від 15 березня 2016 року № 208, передбачено, що Мельнице-Подільська НРКЛ є об'єктом спільної власності територіальних громад сіл та селища Мельнице-Подільської селищної ради (пункт 1.1). Керівництво діяльністю лікарні здійснює головний лікар лікарні (пункт 7.5). Головного лікаря лікарні призначає на посаду шляхом укладення контракту та звільняє з посади Мельнице-Подільська селищна рада за погодженням відділу охорони здоров'я райдержадміністрації та департаментом охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації. Контрактом обумовлюється строк дії, права, обов'язки відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і умови організації праці, умови розірвання контракту, в тому числі дострокового та інші умови за погодженням сторін (а. с. 6-22).

18 січня 2017 року Мельнице-Подільська селищна рада на адресу головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ ОСОБА_4 направила лист за № 26 про те, що контракт, укладений між ним та Борщівською районною радою не буде продовжено, ні укладено на новий строк, а його буде звільнено згідно

пункту 2 статті 36 КЗпП України, останнім днем роботи буде останній день закінчення контракту. Тоді ж буде видано трудову книжку та проведено повний розрахунок, а також проведено передачу товарно-матеріальних цінностей

(а. с. 32).

20 січня 2017 року головний лікар Мельнице-Подільської НРКЛ ОСОБА_4 направив листа № 17 на адресу Мельнице-Подільської селищної ради, відділу охорони здоров'я Борщівської районної державної адміністрації, Борщівської районної державної адміністрації, управління охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації про те, що хоче продовжити контракт на посаді головного лікаря строк дії якого закінчується 20 березня 2017 року, або укласти контракт на новий термін (а. с. 33).

08 лютого 2017 року трудовий колектив Мельнице-Подільської НРКЛ направив листа голові Мельнице-Подільської селищної ради, начальнику відділу охорони здоров'я Борщівської районної державної адміністрації, начальнику управління охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації, у якому просили врахувати їх думку щодо призначення на посаду головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ ОСОБА_4, якого трудовий колектив вирішив підтримати, оскільки він відповідає кваліфікаційним вимогам (а. с. 34).

20 березня 2017 року на двадцять першій позачерговій сесії сьомого скликання Мельнице-Подільської селищної ради прийнято рішення №1001 звільнити ОСОБА_4 з посади головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ з 20 березня 2017 року у зв'язку з закінченням строку дії контракту (а. с. 31).

Згідно розпорядження Мельнице-Подільської селищної ради від 20 березня

2017 року № 62 ОСОБА_4 звільнено з посади головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ з 20 березня 2017 року у зв'язку з закінченням строку дії контракту. Контроль за виконанням покладено на постійну комісію з питань освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури, спорту та соціального захисту населення Мельнице-Подільської селищної ради (а. с. 30).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_4 - 20 березня 2017 року звільнений з посади головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ у зв'язку із закінченням строку дії контракту (а. с. 70-71).

Згідно довідок про заробітну плату та інші прибутки за 2017 рік, виданих

25 серпня 2017 року, заробітна плата ОСОБА_4 на посаді головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ становила: за січень - 7 477,78 грн,

лютий - 7 477,78 грн, березень - 3 699,00 грн (а. с. 139).

Розпорядженням Мельнице-Подільської селищної ради від 22 березня 2017 року ОСОБА_3 призначено тимчасово виконуючою обов'язки головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ (далі - т.в.о. головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ) з 22 березня 2017 року (а. с. 99).

Відповідно до акту прийому передачі печатки Мельнице-Подільської НРКЛ,

28 березня 2017 року ОСОБА_4 передано печатку т.в.о. головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ ОСОБА_3, у зв'язку з перебуванням його на лікуванні.

14 квітня 2017 року Мельнице-Подільська селищна рада звернулася до

ОСОБА_4 з листом №204, в якому просила розблокувати кабінет головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ.

За даними пояснювальної записки т.в.о. головного лікаря ОСОБА_3 вона передала ОСОБА_4 печатку, оскільки останній вимагав її в присутності лікарського колективу і погрожував кримінальною відповідальністю (а. с. 118).

З акта прийому-передачі печатки Мельнице-Подільської НРКЛ вбачається, що

19 травня 2017 року головний лікар ОСОБА_4 прийняв від т.в.о. головного лікаря ОСОБА_3 гербову печатку у зв'язку із закінченням перебування його на лікуванні з причин тимчасової непрацездатності (а. с. 85).

Згідно акта прийому-передачі печатки Мельнице-Подільської НРКЛ, 24 травня 2017 року ОСОБА_4 передав печатку та установчі документи Мельнице-Подільської НРКЛ т.в.о. головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ

ОСОБА_3

25 травня 2017 року т.в.о головного лікаря Мельнице-Подільської НРКЛ

ОСОБА_3 повідомила начальника управління Державної казначейської служби України у Борщівському районі про те, що зміни в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань проведено 25 травня 2017 року. До виконання т.в.о. головного лікаря приступила ОСОБА_3, і за її підписом подано платіжні документи в УДКСУ в Борщівському районі та виплачено працівникам заробітну плату за квітень місяць та першу половину травня 2017 року (а. с. 40).

ОСОБА_4 в період з 16 березня 2017 року до 25 березня 2017 року перебував на амбулаторному лікуванні, а в період з 03 квітня 2017 року до 13 квітня

2017 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності. Також ОСОБА_4 в період з 14 квітня 2017 року до 28 квітня 2017 року перебував на амбулаторному лікуванні в Немирівській поліклініці, про що свідчить листок непрацездатності (а. с. 42-44).

Згідно табелів обліку робочого часу за березень, квітень 2017 року, з 16 березня та квітень ОСОБА_4 проставлено в табелі ТН (тимчасова непрацездатність). З табеля обліку робочого часу за травень 2017 рік вбачається, що ОСОБА_4 проставлено виходи на роботу на посаді лікаря рентгенолога (а. с. 53-62).

24 травня 2017 року ОСОБА_4 на підставі його заяви видано трудову книжку (а. с. 91-92).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до статті 24 КЗпП України контракт може бути укладено лише в письмовій формі.

Кабінет Міністрів України постановою від 19 березня 1994 року затвердив Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті на роботу працівників (далі - Положення), пунктом 10 якого визначено, що у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов'язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.

Крім того, позивачу було достеменно відомо про те, що останнім робочим днем згідно з умовами контракту, який він підписав було 20 березня 2017 року.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Отже доводи ОСОБА_4 стосовно того, що трудові відносини з ним не були припинені, тривали до 24 травня 2017 року, є необґрунтованими та спростовуються встановленими судами обставинами та нормами чинного на той час законодавства, оскільки, підписуючи контракт, позивач погодився з його умовами, зокрема, що строк його дії становить п'ять років та буде тривати з

20 березня 2012 року до 20 березня 2017 року.

Крім того, позивачем у справі не було оскаржено наказ про його звільнення.

У частині першій статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини п'ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз вищевказаного положення закону свідчить про те, що для його застосування необхідна наявність таких складових: затримка у видачі трудової книжки, вина власника або уповноваженого ним органу у цій затримці.

Судами було встановлено, що трудова книжка позивача зберігалася в Мельнице -Подільській НРКЛ, яку він отримав 24 травня 2017 року (а. с. 91-92).

Також судами встановлено, що в період з 16 березня до 28 квітня 2017 року ОСОБА_4 перебував на лікарняних, а з 03 травня 2017 року вийшов на роботу та працював на посаді лікаря рентгенолога Мельнице-Подільської НРКЛ до

31 травня 2017 року, що підтверджується табелем обліку робочого часу за травень 2017 року і відповідно трудова книжка зберігалася за місцем його роботи.

Тому доводи касаційної скарги стосовно того, що йому з вини роботодавця не було видано трудової книжки спростовуються встановленими судами обох інстанцій обставинами справи.

Оскільки вини Мельнице-Подільської селищної ради в затримці видачі трудової книжки позивачу не встановлено під час розгляду справи, тому немає підстав для виплати середнього заробітку за час такої затримки.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки судами не було встановлено, що відповідачем було порушено права працівника у сфері трудових відносин, то й підстав для відшкодування моральної шкоди не має.

Відповідно до частини першої, другої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Вимогами статті 60 ЦПК України 2004 року було передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України 2004 року).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій справі.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, і дійшли правильного висновку щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, тому не заслуговують на увагу, оскільки всім обставинам, які викладені у позовній заяві, надано судами належну оцінку. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від

28 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від

11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик