Справа № 417/6988/18
Провадження № 2/417/109/19
РІШЕННЯ

Іменем україни

"13" лютого 2019 р. с.Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Рукас О.В.

при секретарі Брюховецькій О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в с.Марківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне підприємство Сільськогосподарська виробнича фірма "АГРО" про визнання право власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

07.12.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне підприємство Сільськогосподарська виробнича фірма "АГРО" про визнання право власності за набувальною давністю.

В обґрунтування заявленого позову, представник позивача ОСОБА_3 посилається на те, що 31.07.2017 року померла ОСОБА_4, яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Через 6 місяців з моменту смерті її донька - спадкоємиця за законом першої черги ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори за консультацією щодо отримання свідоцтва на спадщину за законом на вказаний вище житловий будинок, який вона фактично успадкувала, оскільки на момент смерті матері була зареєстрована з нею за однією адресою.

Під час консультації нотаріус пояснив позивачу, що для отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок необхідно надати оригінал документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Серед документів, які лишились у позивача після смерті матері, правовстановлюючий документ був відсутній. В наявності був лише договір, укладений між ОСОБА_4 та колгоспом «Радянська Україна», про найм житлового будинку за адресою: Луганська область, смт Марківка, вул. Котовського, буд. 54, без дати укладання та строку дії.

Ці обставини змусили позивача звернутись до Марківського РБТІ, де вона дізналась, що 05.07.1991 року колгосп «Радянська Україна» Марківського району Луганської області придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: Луганська область, смт Марківка, вул. Котовського, буд. 54. В 1993 році вказаний будинок був переданий в оренду ОСОБА_4, після чого 14.06.1993 року за даною адресою було зареєстроване її місце проживання. В 2000 році після реорганізації колгоспу «Радянська Україна» в СТОВ «Україна», між ОСОБА_4 та цим підприємством був укладений новий договір найму житлового будинку за адресою: Луганська область, смт Марківка, вул. Котовського, буд. 54, екземпляр якого мається у позивача. Позивачу було розяснено, що вказаний договір найму житла не тягне за собою виникнення права власності, а тому житловий будинок, в якому позивач разом з матірю мешкала з 1993 року, не входить до спадкової маси ОСОБА_4 та не належить позивачу.

З моменту вселення в будинок у 1993 році її матір особисто займалась доглядом за будинком та прибудинковою територією, вчиняла дії щодо поліпшення його стану та робила поточний ремонт будівлі. На подвірї та земельній ділянці займалась сільським господарством, мала город. 31.03.2004 року, по досягненню позивачем 16-ти річного віку, вона також була зареєстрована за цією адресою. З цього ж часу позивач почала солідарно виконувати обовязки по догляду за будинком та веденню господарства, а з 2008 року виконувала їх самостійно.

Вказаний договір найму житла, надавав право ОСОБА_4 звертатись до будь-яких комунальних та державних установ, необхідність звернення до яких була обумовлена проживанням, використанням та обслуговуванням цього будинку. У звязку з цим ОСОБА_4 від свого імені укладала договори з комунальними установами та сплачувала кошти за надані комунальні послуги.

Вказані вище обставини та факт безперервного, тривалого проживання в цьому будинку, стало причиною того, що позивач обґрунтовано вважала будинок власністю своєї матері, а тому після її смерті, прийнявши його у володіння, не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позивач має безумовне право заявляти про давність володіння житловим будинком за адресою: Луганська область, смт Марківка, вул. Котовського, буд. 54.

Відповідно до даних Державного реєстру юридичних осіб діяльність СТОВ «Україна», яке було власником спірного будинку на час укладання договору оренди з ОСОБА_4, була припинена 11.01.2010 року. Правонаступником СТОВ «Україна» є Приватне підприємство сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО», , яка знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд. 10-Б, оф. 2.

01.08.2018 року до ППСВФ «АГРО» був надісланий лист із запитом, щодо надання інформації про перебування у його власності житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, смт. Марківка, вул. Котовського, буд. 54.

05.09.2018 року була отримана відповідь вих. №121, згідно якої право власності на спірний будинок за ПП СВФ «АГРО» не зареєстровано, на балансі підприємства він не значиться. Згідно довідки №124 від 10.08.2018 року Марківського РБТІ, наданої за запитом ПП СВФ «АГРО», встановлено, що право власності на спірний будинок за ПП СВФ «АГРО» не зареєстровано.

На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, смт Марківка, вул. Котовського, буд. 54.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, прохає позов задовольнити (а.с.64).

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у відсутність представника, не заперечує проти задоволення позову(а.с. 34, 66).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне підприємство Сільськогосподарська виробнича фірма «Агро» в судове засідання не зявилась, надали заяву в якій зазначили, що згідно наданої інформації Марківського РБТІ- право власності за ПП СВФ «Агро» на житловий будинок за адресою: с.Марківка, вул.Котовського,54 не зареєстровано. ОСОБА_1 було надіслано лист, в якому вказано, що на будинок, який знаходиться за адресою: с.Марківка, вул.Котовського,54 право власності за ПП СВФ «Агро» не зареєстровано, на балансі підприємства будинок не значиться. Згідно бухгалтерської довідки - будинок за адресою: с.Марківка, вул.Котовського,54 на балансі ПП СВФ «Агро» не значиться і ПП СВФ «Агро», відповідно не має вимог або претензій матеріального чи іншого характеру до ОСОБА_1 з приводу володіння (вступу у спадщину) на вказаний будинок. Просять справу розглянути у їх відсутності (а.с.32, 45).

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні судом було встановлено, що 31.07.2017 року померла ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЕД №508684 від 04.08.2017 року, виданого ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с.9).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії ІV-ЕД №329279 від 12.01.1988 року, актовий запис №90, ОСОБА_1 народилась 13 грудня 1987 року. В графі «мати» записано ОСОБА_4 (а.с.8).

ОСОБА_4 на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно Паспорту громадянина України ЕН 329229, ОСОБА_1 народилась 13 грудня 1987 року. У графі «місце проживання» зазначено реєстрацію за адресою смт Марківка вул. Котовського буд. 54, з 31 березня 2004 року (а.с.5).

Відповідно Довідки ОСОБА_2 селищної ради Луганської області №4645 від 12 листопада 2018 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Котовського),54, Марківського району Луганської області (а.с.10)

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 січня 2019 року, державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_5, було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя, після смерті ОСОБА_4. У постанові зазначено, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4, яка померла 31 липня 2017 року, остання була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 (Дружби народів) буд. 54. Для оформлення спадкових справ на нерухоме майно спадкоємець в повинен надати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно. В даному випадку - документ на житловий будинок. Спадкоємець не може надати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане майно (а.с.53).

05.07.1991 року колгосп «Радянська Україна» Марківського району Луганської області придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: Луганська область, смт Марківка, вул. Котовського, буд. 54. В 1993 році вказаний будинок був переданий в оренду ОСОБА_4, після чого 14.06.1993 року за даною адресою було зареєстроване її місце проживання.

Відповідно Договору найму житла житлового фонду укладеного між СТОВ «Україна» та ОСОБА_4, наймодавець надав наймачу ОСОБА_4 і членам її сімї ОСОБА_1 у користування житло будинок за адресою: Луганська область, смт Марківка, вул. Котовського, буд. 54 (а.с.7).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, СТОВ «Україна» 11.01.2010 року припинило свою діяльність, правонаступником є ПП СВФ «АГРО», яке розташоване за адресою: м.Сєвєродонецьк, прос.Гвардійський,10-Б, офіс.2.(а.с.11, 12).

Згідно довідки ПП СВФ «Агро» №121 від 05.09.2018 року, на будинок, який знаходиться за адресою: с.Марківка, вул. Котовського,54, право власності ПП СВФ «АГРО» не зареєстроване, на балансі підприємства не значиться (а.с.13).

Згідно довідки Марківського РБТІ від 10.08.2018 року №124 згідно матеріалів інвентаризаційної справи заведеної на житловий будинок за адресою: с.Марківка, вул. Котовського,54, право власності за ПП СВФ «АГРО» на вказаний обєкт не зареєстровано (а.с.14).

ОСОБА_4 від свого імені укладала договори з комунальними установами та сплачувала кошти за надані комунальні послуги, що вбачається з договору №798-04-12-036 від 16.10.2007 року про користування електричною енергією побутовим споживачем, який був укладений між ОСОБА_2 РЕМ та ОСОБА_4С.(а.с.15-16).

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більш, як десять років, тобто проживати у житловому будинку за адресою: с.Марківка, вул. Дружби народів(Котовського), 54, сплачувати комунальні послуги, суд вважає, що її позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне підприємство Сільськогосподарська виробнича фірма "АГРО" про визнання право власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, смт Марківка, вул. Дружби народів (Котовського), буд. 54

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

В судовому засіданні 13 лютого 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено 19 лютого 2019 року.

Суддя О.В.Рукас