ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1898/19 Справа № 209/3120/17 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке з 15 червня 2018 року змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказували, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 02 серпня 2013 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 7.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв'язку із невиконанням зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_1, станом на 02 жовтня 2017 року, має заборгованість в розмірі 17.160 грн., яка складається з наступного: 7.613 грн.49 коп. - заборгованість за кредитом, 2.040 грн.86 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6.213 грн.32 коп. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банків яких послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 793 грн.33 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 17.160 грн. за кредитним договором № б/н від 02 серпня 2013 року, а також судовий збір у справі в розмірі 1.600 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не здійснював запити до правоохоронних органів, що є важливим для встановлення фактичних обставин справи; користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором; відповідно до Умов та Правил клієнт несе повну відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією; грошові кошти знімалися за допомогою банкомату, особа, яка знімала кошти знала ПІН-код, відомий лише держателю картки; відповідач не надав доказів того, що ним своєчасно повідомлено банк щодо незаконного використання картки.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і цуе підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 02 серпня 2013 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, складає між нею та банком договір, що підтверджується копією заяви, копією довідки про умови кредитування, копією Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8,9,10-24).

Судом першої інстанції також встановлено, що в грудні місяці 2016 року на мобільний телефон відповідача прийшло смс-повідомлення про нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами по кредитному рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_1, після чого остання звернулась до відділення банку, де їй повідомили, що 22 листопада 2016 року вищезазначена кредитна картка була активована через систему «Приват-24», після чого з кредитного рахунку були зняті кредитні кошти, які належать ПриватБанку, з її депозитного рахунку «Скарбничка» були перераховані кошти у розмірі 1.400 грн., які належать відповідачу, на кредитну картку НОМЕР_1, після чого в той самий день вищезазначені кошти були зняті частинами без використання картки через банкомати, розташовані в м.Маріуполь.

Згідно виписки з особового рахунку НОМЕР_1 на дату 02 серпня 2013 року кредитний ліміт складав 0,00 грн. У листопаді 2016 року кредитний ліміт було збільшено на 2.500 грн. та з цього періоду здійснювалося зняття готівки без використання карти у м.Маріуполі, а також операції списання з вкладу «Скарбничка» (а.с.166,182 оберт-183).

21 грудня 2016 року за заявою ОСОБА_1 слідчим відділом Дніпровського відділення поліції Кам'янського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області по факту крадіжки невстановленою особою грошових коштів було відкрито кримінальне провадження №0002641 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Згідно постанови Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року про визначення територіальної підслідності, зазначено, що місцем проведення досудового розслідування кримінального провадження №0002641 від 21 грудня 2016 року є СВ Приморського відділення поліції Центрального відділу ГУ Національної поліції в Донецькій області, у зв'язку з чим матеріали кримінального провадження були відправлені до вищезазначеного Слідчого відділу (а.с.61).

Згідно відповіді на адвокатський запит, слідчим відділенням Приморського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області на запит про надання інформації про хід досудового розслідування по кримінальному провадженню 0002641 від 21 грудня 2016 року повідомлено, що слідчим віддаленням Приморського ВП Центрального ВП ГУНП Донецькій області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0002641 від 21 грудня 2016 року за ст.185 ч.1 КК України, приймаються усі необхідні заходи до встановлення обставин вчиненого правопорушення, але на теперішній час особи, які вчинили дане кримінальне правопорушення, не встановлені. На даний період часу, працівниками поліції приймаються заходи на встановлення осіб які вчинили дане кримінальне правопорушення (а.с.149-150).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог, проте не погоджується з її підставами.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Колегія суддів наголошує на тому, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до позову надано анкету-заяву від 02 серпня 2013 року, яка, як він і наполягав, становить кредитний договір між ними та відповідачем, та розрахунок заборгованості (а.с.8;7).

У вказаній анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відсутня позначка про видачу кредитної картки «Універсальна» або будь-якої іншої картки, відомості про кредитний ліміт, тобто доказів укладення між сторонами саме кредитного договору матеріали справи не містять.

Відсутні підстави вважати, що кредитний договір укладався між сторонами і в подальшому, оскільки інша анкета-заява від 21 грудня 2016 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с.185), не передбачає кредитних правовідносин сторін, в ній також відсутні будь-які умови кредитування.

Таким чином, доказів того, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором та, що саме вищезазначені умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту суду не надано.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, не можуть бути прийняті до уваги у зв'язку з їх недоведеністю.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.