Головуючий суду 1 інстанції -Стеценко О.С.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 420/1189/18
Провадження № 22-ц/810/407/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Гаврилюка В.К., Яреська А.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Стеценко О.С. 12.10.2018 року в смт.Новопсков Луганської області, повний текст складено 16.10.2018 року,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит в обґрунтування якого посилався на те, що 24.01.2013 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № 1_073 за умовами якого позивач надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 110000 грн. для придбання житла на вторинному ринку нерухомості, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20,5% річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21.01.2033 року із щомісячною, не пізніше останнього робочого дня місяця, сплатою процентів за користування кредитними коштами та кредиту рівними частинами в сумі 458,33 грн.

Також, 24.01.2013 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії -Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4, в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, було укладено договір поруки № 1_073 за умовами якого ОСОБА_4, як поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов'язання боржником та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у тому ж обсязі, що й боржник. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 1_073 від 24.01.2013 року просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1_073 від 24.01.2013 станом на 10.07.2018, у сумі 185579,92 грн., яка складається з: боргу за кредитом в сумі 93472,99 грн.; прострочених відсотків по кредиту за період з 17.12.2014 по 09.07.2018 в сумі 68173,39 грн.; інфляційних втрат банку з березня 2016 року по липень 2018 року за прострочення сплати кредиту в сумі 1879,01 грн.; інфляційних втрат банку з листопада 2014 року по липень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в сумі 17711,79 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту з 01.03.2016 по 09.07.2018 в сумі 502,15 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 03.03.2014 по 09.07.2018 в сумі 3840,59 грн., а також стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору у розмірі 2783,70 грн.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1_073 від 24.01.2013 станом на 10.07.2018, яка складає 160909,68 грн., у тому числі: борг за кредитом - 93472,99 грн., відсотки за користування кредитом з 01.07.2015 по 30.06.2018 - 51783,63 грн., інфляційні втрати банку з березня 2016 року по липень 2018 року за прострочення сплати кредиту - 1879,01 грн.; інфляційні втрати банку з серпня 2015 року по липень 2018 року за прострочення сплати відсотків за кредитом - 10577,06 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03.08.2016 по 09.07.2018 - 502,15 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 03.08.2015 по 09.07.2018 - 2694,84 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1_073 від 24.01.2013 станом на 10.07.2018, яка складає 24197,76 грн. у тому числі: відсотки за користування кредитом з 24.01.2013 по 30.06.2015 - 15917,28 грн., інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по липень 2015 року за прострочення сплати відсотків - 7134,73 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 03.03.2014 по 01.07.2015 - 1145,75 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» 1569,86 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» 1206,87 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором наведеному у позові, станом на 10.07.2018 за ОСОБА_3 рахується заборгованість за договором про іпотечний кредит №1_073 від 24.01.2013, яка складає 185579,92 грн., у тому числі: борг за кредитом - 93472,99 грн.; сума прострочених відсотків по кредиту за період з 17.12.2014 по 09.07.2018 - 68173,39 грн.; інфляційні втрати банку з березня 2016 року по липень 2018 року за прострочення сплати кредиту - 1879,01 грн.; інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по липень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом - 17711,79 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.03.2016 по 09.07.2018 - 502,15 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 03.03.2014 по 09.07.2018 - 3840,59 грн.

При цьому судом першої інстанції була встановлена недоведеність позивачем заборгованості за відсотками за користування кредитом на суму 472,48 грн. з підстав відсутності розрахунку цієї суми, оскільки, як зазначено судом, розрахунок відсотків за користування кредитом за період з 17.12.2014 року по 09.07.2018 року, наведений позивачем лише на суму 67700,91 грн., а не на суму 68173,39грн., яку позивач просить стягнути.

Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку з ОСОБА_3, як боржника, та ОСОБА_5, як поручителя, суд першої інстанції, з урахуванням дати звернення позивача з позовом до суду - 27.07.2018 року та умов кредитного договору щодо встановлення щомісячних платежів погашення кредиту та відсотків за користування кредитом рівними частинами в сумі 458,33 грн., дійшов висновку про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла до 27.07.2015 року, пред'явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

Оскільки позивач протягом трьох років від дня настання строку виконання частини основного зобов'язання за тілом кредиту за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя, тому порука за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 03.03.2014 року по 27.07.2015 року припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України та за таких підстав позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідачів солідарно суми заборгованості за останні три роки перед зверненням позивача із позовом до суду та стягненням суми заборгованості за попередній період - тільки з боржника ОСОБА_3

Так у мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що з поручителя ОСОБА_4, яка є солідарним боржником з ОСОБА_3, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по договору про іпотечний кредит №1_073 від 24.01.2013, з урахуванням зазначеного позивачем періоду та припинення поруки за вищезазначений період, у загальній сумі - 160909,68 грн., з урахуванням ст.625 ЦК України, у тому числі: борг за кредитом - 93472,99 грн., відсотки за користування кредитом з 01.07.2015 по 30.06.2018 - 51783,63 грн., інфляційні втрати банку з березня 2016 року по липень 2018 року за прострочення сплати кредиту - 1879,01 грн.; інфляційні втрати банку з серпня 2015 року по липень 2018 року за прострочення сплати відсотків за кредитом - 10577,06 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03.08.2016 по 09.07.2018 - 502,15 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 03.08.2015 по 09.07.2018 - 2694,84 грн., при цьому суд вважав заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 472,48 грн. такою, що не підлягає стягненню, оскільки зазначена сума не доведена позивачем, останнім не надано розрахунку цієї суми, а заявлені відсотки за користування кредитом за період з 17.12.2014 року по 09.07.2018 року у сумі 68173,39 грн. суд першої інстанції вважав доведеними лише на суму 67700,91 грн., відповідно до наданого розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Виходячи із загальної суми заборгованості за Кредитним договором №1_073 від 24.01.2013, суд першої інстанції зазначив, що різниця загальної суми заборгованості в сумі 24197,76 грн., у тому числі: відсотки за користування кредитом з 24.01.2013 по 30.06.2015 - 15917,28 грн., інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по липень 2015 року за прострочення сплати відсотків - 7134,73 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 03.03.2014 по 01.07.2015 - 1145,75 грн. підлягає стягненню лише з боржника ОСОБА_3

Не погодившись з вказаним рішенням позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати частково рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12.10.2018 року в частині часткового задоволення позову про стягнення з ОСОБА_4, яка є солідарним боржником з ОСОБА_3, заборгованості за кредитним договором №1_073 від 24.01.2013 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в частині стягнення з ОСОБА_4, яка є солідарним боржником з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в обгрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з лютого 2013 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної вимоги до боржника та обрахування встановленого договором поруки строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж трьох років після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. З позовом банк звернувся до суду 27.07.2018 року. Зазначене свідчить про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, яка виникла до 27.07.2015 року за кредитним договором, пред'явлена поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК україни. Оскільки АТ «Ощадбанк» протягом трьох років від дня настання строку виконання частини основного зобов'язання за кредитним договором не пред'явиив вимоги до поручителя, тому порука за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 03.03.2014 року по 27.07.2015 року припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК україни.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що банк використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та п.4.2.2., 4.3.3. договору право на односторонню зміну строку виконання основного зобов'язання, а тому саме зі зміненого банком дня виконання основного зобов'язання починається відлік трирічного строку для пред'явлення вимоги до поручителя. Якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчисляється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов'язаний пред'явити позов до боржника та поручителя протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового погашення кредиту.

Із позовом банк звернувся 27.07.2018 року, тому, застосувавши право дострокового повернення кредиту, надіславши відповідні вимоги боржнику і поручителю 16.12.2017 року, не можна вважати пропущеним трирічний строк для звернення до суду із вимогою до боржника-поручителя.

Скаржник вважає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не надав оцінки усім встановленим обставинами, не встановив фактичні обставини справи в їх сукупності та не врахував, що згідно зі ст.526 ЦК україни зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інших умов виконання основного зобов'язання, то в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із настанням права на повернення кредиту достроково, а не з моменту настання строку виконання зобов'язання за кожним з періодичних платежів.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права в частині часткового задоволення вимог позивача, обчислюючи суму заборгованості за кредитом, виходячи з несплачених чергових платежів за кредитом за останні три роки, що передують даті подання позову до суду та не врахувавши право банку на дострокове повернення кредиту у відповідності до норм ч.2 ст.1050 ЦК України.

Стосовно інших висновків суду першої інстанції у даній справі скаржник заперечень не зазначив.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не скористались своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Відповідачі, яких було повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надійшло.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі зазначених учасників справи за участю представника позивача - скаржника Галамаги Д.А.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника Галамаги Д.А., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог ст.367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо часткового задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_4, яка є солідарним боржником з ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором апеляційний суд приходить до наступного.

Так, колегією суддів встановлено, що 24.01.2013 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № 1_073 за умовами якого позивач надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 110000 грн. для придбання житла на вторинному ринку нерухомості, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20,5% річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21.01.2033 року із щомісячною, не пізніше останнього робочого дня місяця, сплатою процентів за користування кредитними коштами та кредиту рівними частинами в сумі 458,33 грн.

Також, в якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 24.01.2013 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії -Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 1_073 за умовами якого ОСОБА_4, як поручитель, поручається та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у тому ж обсязі, що й боржник. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Як встановлено судом першої інстанції, станом на 10.07.2018 року, у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за іпотечним кредитом № 1_073 від 24.01.2013 року відповідач ОСОБА_3 має заборгованість, яка складається з: боргу за кредитом - 93472,99 грн.; суми прострочених відсотків по кредиту за період з 17.12.2014 по 09.07.2018 - 67700,91 грн; інфляційних втрат банку з березня 2016 року по липень 2018 року за прострочення сплати кредиту - 1879,01 грн.; інфляційних втрат банку з листопада 2014 року по липень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом - 17711,79 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту з 01.03.2016 по 09.07.2018 - 502,15 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 03.03.2014 по 09.07.2018 - 3840,59 грн.

Встановлений судом першої інстанції розмір заборгованості із зазначенням складових цієї заборгованості, скаржником в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Щодо стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1_073 від 24.01.2013 року у солідарному порядку з ОСОБА_4, як поручителя, та ОСОБА_3, як з боржника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції відповідно до п.1.2 договору про іпотечний кредит № 1_073 від 24.01.2013 кредит надавався ОСОБА_3 на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 січня 2033 року.

Пунктом 1.5 вказаного кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти рівними частинами в сумі 458,33 грн.

Відповідно до п.8.1. кредитного договору договір набуває чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Зазначене свідчить про те, що сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у разі, якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.1.1 договору поруки № 1_073/1 від 24.01.2013, укладеному між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором №1_073 від 24.01.2013, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладеними в майбутньому.

За змістом п. 3.1, 3.2 Договору поруки поручитель відповідає по зобов'язаннях за визначеним кредитним договором, перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними до тих пір, поки всі зобов'язання по кредитному договору не будуть виконані повністю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя і у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14 вересня 2016 року за № 6-223цс16, від 19 жовтня 2016 року №1265цс15, від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16 та в інших.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з таким висновком і не знайшла підстав для відступлення від нього (постанова від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/1).

Судом першої інстанції правильно зазначено у мотивувальній частині оскаржуваного рішення про те, що оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з лютого 2013 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого договором поруки строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж трьох років після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, при цьому судом першої інстанції обгрунтовано зазначено про те, що суми заборгованості за попередній період підлягають стягненню тільки з боржника ОСОБА_3 та стягнув з останнього різницю в сумі 24197,76 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом 27 липня 2018 року, а тому вимоги до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, яка виникла до 27 липня 2015 року за кредитним договором, позивачем пред'явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

Посилаючись на право банку на односторонню зміну строку виконання основного зобов'язання ( ч.2 ст.1050 ЦК України, п.4.2.2,4.3.3, яким позивач скористався, надіславши відповідачам вимогу 16.12.2017 року, скаржник вважає, що оскільки кредитним договором не визначено інших умов виконання основного зобов'язання, то в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з настання строку виконання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково, а не з моменту настання строку зобов'язання за кожним з періодичних платежів.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що за договором про іпотечний кредит № 1_073 від 24.01.2013 року визначені умови виконання основного зобов'язання, оскільки даний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами ( періодичними платежами в розмірі 458,33 грн.) та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу і у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж у передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

А тому висновок суду першої інстанції про те, що строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, відповідає нормам матеріального права.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення обгрунтовано посилався та керувався правовими позиціями, що були висловлені Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року за № 6-223цс16, а також у постановах від 19 жовтня 2016 року №1265цс15, від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16 та в інших, з якими погодилася Велика Палата Верховного Суду і не знайшла підстав для відступлення від них (постанова від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/1).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/1 надано детальний аналіз судової практики за релевантністю судових рішень, прийнятих Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в аналогічних справах.

Щодо посилання скаржника на правові висновки, зроблені Верховним Судом України у постановах від 12.09.2018 року у справі № 756/8302/15-ц, від 19.09.2018року у справі № 755/8416/15, від 15.03.2018 у справі № 629/2942/15-ц, від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц, за доводами апеляційної скарги, то колегія суддів позбавлена можливості надати правовий висновок щодо цих доводів, з підстав некоректного зазначення скаржником як касаційної інстанції ( Верховний Суд України припинив свою діяльність з дня початку роботи Верховного Суду, який розпочав роботу 15 грудня 2017 року) так і реєстраційних номерів справ.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права щодо висновку про припинення поруки за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 03.03.2014 року по 27.07.2015 року на підставі ч.4 ст.559 ЦК України з тих підстав, що позивач своєчасно від дня настання строку виконання частини основного зобов'язання за тілом кредиту за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення в оскаржуваній частині за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28.01.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді В.К. Гаврилюк

А.В. Яресько