Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 757/1033/16-ц

провадження № 61-1632св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідач-Міністерство внутрішніх справ України,
треті особи: державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА», ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва у складі судді Писанець В. А. від 04 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А., від 30 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА», ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), треті особи: державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА» (далі - ДП «УАТП «Хорів-АВІА»), ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач 26 червня 2014 року звільнив його з роботи за пунктом 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), тобто на підставі закінчення строку дії укладеного контракту, проте його дія була продовжена додатковою угодою до 26 червня 2016 включно.

Позивач просив визнати недійсним та скасувати наказ МВС України від 26 червня 2014 року № 1180 о/с в частині звільнення позивача з посади директора ДП «УАТП «Хорів-АВІА», поновити його на вказаній посаді та стягнути з відповідача середній заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності своїх вимог, оскільки звільнення позивача з роботи у зв'язку із закінченням дії контракту відбулося з дотриманням вимог закону.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні позовної заяви, порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права.

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2018 року, серед іншого, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи з Печерського районного суду м. Києва.

08 травня 2019 року вказана справа передана на розгляд Верховного Суду.

У відзивах на касаційну скаргу, поданих у квітні 2018 року до Верховного Суду ДП «УАТП «Хорів-АВІА» та МВС України, ці учасники справи просять касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування цими судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП Україниконтракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі, дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно із частиною третьою статті 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Судами встановлено, що 25 червня 2013 року між позивачем та МВС України в особі міністра внутрішніх справ Захарченка В. Ю. укладено контракт № 4 про прийняття ОСОБА_4 на роботу на посаду директора ДП «УАТП «Хорів-АВІА».

У цьому контракті сторони виклали зміст своїх прав та обов'язків, строк його дії, зазначили, що будь-які зміни та доповнення до нього вважаються дійсними, якщо вони здійсненні у письмовій формі та підписані сторонами.

У пункті 6.1. вказаного контракту сторони погодили строк його дії з 27 червня 2013 року до 26 червня 2014 року, тобто на 1 рік.

Наказом від 25 червня 2013 року позивача призначено на посаду директора ДП «УАТП «Хорів-АВІА».

Листом від 26 квітня 2014 року № 7491/4б за підписом заступника міністра МВС України - керівника апарату Чеботара С. І. позивача попереджено, що зазначений контракт між сторонами діє до 26 червня 2014 року і не буде продовжуватися або укладатися на новий чи інший термін.

Наказом від 26 червня 2014 року № 1180 о/с позивача звільнено з роботи з 26 червня 2014 року за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП Українина підставі підпункту «а» пункту 5.2. контракту від 25 червня 2013 року № 4.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволення позову, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність своїх вимог, а посилання позивача на те, що 27 червня 2013 року до контракту № 4, сторонами укладено додаткову угоду, якою продовжено термін дії контракту до 26 червня 2016 року, не доведені належними доказами з огляду на таке.

Копія Додаткової угоди від 27 червня 2013 року не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не посвідчена належним чином, не містить оригінального підпису уповноваженої наукладання такої угоди посадової особи. Крім того, посвідчення змін до зазначеного контракту факсимільним відтворенням підпису міністра МВС України сторонами при його укладенні не обумовлювалося, трудовим законодавством не передбачено, зміни у наказ про прийняття позивача на роботу на підставі укладеного контракту, зокрема, щодо строку його дії не вносилися, а необхідність укладання додаткової угоди у перший робочий день позивача не доведена.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону. Позивач зазначає, що додаток до трудового контракту з боку роботодавця було підписано шляхом проставлення факсиміле, як і сам трудовий контракт. Суди на вказане не звернули уваги та не дослідили оригінал основного контракту. Вказується на те, що підписання документів за допомогою факсиміле законом не заборонено, крім того, жодних заперечень щодо сплати йому нарахувань роботодавець не висловив.

Слід зазначити, що суди першої та апеляційної інстанції надали належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ні законом, ні актами цивільного законодавства, ні укладеним контрактом сторінамине було погоджено використання факсиміле, правочин у формі додаткової угоди до зазначеного контракту не можна вважати вчиненим, відтак вказана угода не породжує правових наслідків.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до вимоги переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Учасниками справи не заявлені до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська