"24" січня 2019 р.
Справа №150/664/18
Провадження по справі №2/150/31/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

Сторони, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подано заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідачем надано докази щодо направлення та отримання позивачем відзиву.

Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачами слід прийняти.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 2 частини 4 статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи, зокрема, у спорах щодо спадкування.

У відповідності до положень п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України дана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, тому згідно ухвали від 22.11.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ґрунтуючись на наступних підставах.

Встановлено, що 11.01.2009 року померла свекруха позивача ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-АМ №124499, видане 14.01.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 12).

ОСОБА_5 належав житловий будинок №43, розташований по вулиці Містечковій (колишня назва - Чапаєва) в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, роком побудови якого відповідно до технічного паспорта, виготовленого комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 10.10.2018 року, є 1918 рік.

Із наданих Чернівецькою селищною радою виписок із погосподарських книг вбачається, що головою є ОСОБА_6; ОСОБА_7 - чоловік (№15 за 1986 - 1990 роки; №14 за 1991 - 1995 роки; №15 за 1996 - 2000 роки. Згідно виписок із погосподарських книг №14 за 2001 - 2005 роки та №12 за 2006 - 2010 роки головою значиться ОСОБА_5 (померла 2009 року; №14 за 2011 - 2015 роки, за 2016-2020 роки - головою (власником/користувачем) значиться ОСОБА_5 (а.с. 14-34).

Як свідчить повідомлення Державного архіву Вінницької області від 10.10.2018 року, документи виконкому Чернівецької районної ради депутатів трудящих передані на державне зберігання по 1962 рік, у зв'язку із чим немає можливості видати копію рішення про приватизацію житлового будинку №43 по вул. Чапаєва в смт. Чернівці (а.с. 41).

Із повідомлення архівного відділу Чернівецької райдержадміністрації вбачається, що в архівному відділі відсутні документи по приватизації будівель та купівлі-продажу (а.с. 43).

Як свідчить лист Чернівецької селищної ради №336 від 30.08.2018 року, згідно записів у погосподарських книгах вказаної селищної ради, головою погосподарського номера в смт. Чернівці по вул. Містечковій (колишня назва Чапаєва), 43 з 1986 року по 2009 рік значилась ОСОБА_5. Інформацією стосовно видачі правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння селищна рада не володіє (а.с. 13).

Вище наведені обставини свідчать про те, що інформація з 1918 року (побудова житлового будинку) по 1986 рік щодо житлового будинку відсутня як у Чернівецькій селищній раді, так і в архівних відділах Чернівецької РДА та Вінницької області. Натомість, Чернівецькою селищною радою підтверджено користування та належність будинку ОСОБА_5.

З 1948 року питання набуття права власності на будинок регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року встановлено право кожного громадянина і кожної громадянки купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької селищної ради Чернівецького району Вінницької області №79 від 29.11.1996 року, вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення селянського господарства ОСОБА_6 0.10 га., що стверджується архівною випискою №100/01-17 від 13.09.2018 року, наданою Чернівецьким архівним відділом Чернівецькох районної державної адміністрації (а.с. 42).

Згідно довідки №1856 від 25.10.2018 року, виданої КП «Могилів - Подільське міжрайонне БТІ», правовстановлюючі документи станом на 31.12.2013 року на вище зазначений житловий будинок не зареєстровані (а.с. 40).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №143787171 від 02.11.2018 року вбачається, що в даному реєстрі відсутня інформація про державну реєстрацію права власності на житловий будинок №43 по вул. Містечкова (Чапаєва) в смт. Чернівці (а.с. 50).

У пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» зазначається, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. №6- 54цс12».

Згідно із ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року, №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», «відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року №449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність). Наведене свідчить про те, що до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти».

Згідно з листом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року, №40-19-5376 «Щодо прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Виходячи із вищевикладеного, право власності на житловий будинок ОСОБА_5 було набуте, однак, державна реєстрація права власності на вказаний вище будинок проведена не була.

Свідоцтво про народження чоловіка позивача ОСОБА_8 серії ЯК №744287, видане бюро записів актів громадянського стану Чернівецького району, свідчить про те, що ОСОБА_5 є його матір'ю (а.с. 45).

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 цього ж Кодексу визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, ОСОБА_8 звернувся до Чернівецької державної нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини після смерті матері. Інших спадкоємців за законом, а також тих, кому належить обов'язкова частка у спадщині, немає.

У 2009 році Чернівецькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №235/2009 після смерті ОСОБА_5 . Однак, 25.08.2015 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №322388, виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 47), не встигши оформити спадщину після смерті матері ОСОБА_5

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виходячи із положень ч.5 ст.1268 ЦК України, з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 (11.01.2009 року), спадщина (житловий будинок) належить спадкоємцеві - ОСОБА_8.

Оскільки, ОСОБА_8 заповіту не залишив, спадкування після його смерті здійснювалось за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_1 (позивач по справі), а також діти спадкодавця - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (відповідачі по справі).

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом подання заяви про прийняття усієї спадщини, а діти спадкодавця ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (відповідачі по справі) відмовились від прийняття спадщини шляхом подання заяв про відмову від прийняття спадщини.

Відтак, із свідоцтва про право на спадщину за законом, а також із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, виданими приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, ОСОБА_9, вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_8 на майно померлого (1/3 частки в права власності на квартиру в м. Вінниці) є його дружина, ОСОБА_1 (а.с. 48, 49).

Частиною 2 статті 1268 ЦК України визначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Таким чином, єдиним спадкоємцем на усе майно, яке належало ОСОБА_8, в тому числі успадкований житловий будинок №43, є позивач ОСОБА_1

Згідно п. 2) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок №43 по вул. Містечковій в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, який належав її чоловіку який успадкував його після смерті ОСОБА_10, позивач позбавлена можливості оформити право власності на нерухоме майно в позасудовий спосіб.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків ... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПА від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Вище зазначеним листом ВССУ від 16.05.2013 за №24-753/0/4-13 звернуто увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звернуто увагу судів на те, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Матеріалами справи підтверджено наявність спадкових справ стосовно спадкодавцівОСОБА_11 та ОСОБА_12 у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини Чернівецькій державній нотаріальній конторі Вінницької області, про що свідчить копія спадкової справи №235/2009 до майна померлої 11.01.2009 року ОСОБА_5, наданої Чернівецькою державною нотаріальною конторою (а.с. 90, 91-960 та копія спадкової справи №19/2015, завденої після смерті ОСОБА_8, який помер 25.08.2015 року, наданої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу (а.с. 97, 98-114).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

У пункті «а» статті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з частиною першою статей 81, 82 ЗК України право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування.

Відповідачем визнаються позовні вимоги в повному обсязі на умовах, викладених в позовній заяві.

Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 приходить до висновку про задоволення її позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі ст.81 Земельного кодексу України, ст., ст.1217, 1218, 1225, 1268 ч.5, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 197, 198, 206 ч.4, 263 - 265, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), в порядку спадкування, право власності на житловий будинок №43, розташований по вул. Містечкова в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, який складається із будинку літ. «А», підвалу літ. «А1», веранди літ. «а» загальною площею 90,4 кв. м., житловою площею 36,2 кв. м., у тому числі кухня «1-1» площею 7,5 кв. м., житлова (кімната) «1-2» площею 17,8 кв. м., житлова (кімната) «1-3» площею 18,4 кв. м., підвалу «І» площею 26,3 кв. м., підвалу «II» площею 16,1 кв. м., веранди «III» площею 4,3 кв. м., ґанку «а1», ґанку «а2», сараю «А2».

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк