КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/3328/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Епсілон Бізнес» про визнання недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

26 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, де просив визнати недійсним договір іпотеки №ДІ-251 від 30 січня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» та ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Надією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №246.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 2016 року.

Водночас, у червні 2017 року позивач отримав позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» з якою банк звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Банк, звертаючись до суду з позовом, зазначав, що 30 січня 2008 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» був укладений договір іпотеки та передано в іпотеку майнові права на отримання у власність об'єкту інвестування - квартири, будівництво якої не завершене, а саме: адреса забудови - місто Київ, у багатоквартирному житловому комплексі, АДРЕСА_1, кількість кімнат - 2, загальна площа - 73,05 кв.м.

Позивач вважає, що вказаний договір іпотеки є недійсним, так як на момент укладення цього договору Законом України «Про іпотеку» не було передбачено можливості передавати в іпотеку майнові права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки №ДІ-251 від 30 січня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Повєткіною Надією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №246 з наступними змінами в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що позивач набув право власності на квартиру, після укладення між сторонами по справі договору іпотеки від 30 січня 2008 року.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні.

Стаття 5 Закону України «Про іпотеку» ( у редакції, яка була чинною на час укладення оспорюваних договорів іпотеки ) не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмета іпотеки Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку», тоді як спірний договір був укладений 30 січня 2008 року.

Представник банку просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності, проте суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності так як судом встановлено, що до звернення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачу не було відомо про існування договору іпотеки.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк», подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення без задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, між Закритим акціонерним товариством «Комеційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк», укладено кредитний договір №КЭ-25 ІД від 28 січня 2008 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Епсілон Бізнес».

Відповідно до умов правочину, Товариство з обмеженою відповідальністю «Епсілон Бізнес» отримало кредит у розмірі 660 000 доларів США, строк виконання якого - 28 липня 2008 року ( а.с. 12 т. 1 ).

28 липня 2008 року до вказаного договору був укладений додатковий правочин №1, яким було встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 28 січня 2009 року та відсоткову ставку за користування кредитом - 15,6% річних на залишок заборгованості ( а.с. 16 т. 1 ).

На підставі договорів №№4М, 7М, 10М від 01 листопада 2005 року про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку, додаткових угод та договорів уступки права вимоги від 21 грудня 2006 року та 30 серпня 2007 року, ОСОБА_2 набула майнові права на квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, наданій Товариству з обмеженою відповідальністю «Мегаполісстрой» у оренду за договором від 11 червня 2004 року ( а.с. 198-233 т. 1 ).

На забезпечення виконання кредитного договору, 30 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надала в іпотеку майнові права на отримання у власність об'єкту інвестування трьох квартир, будівництво яких на момент укладення договору іпотеки було незавершене, а саме на квартири АДРЕСА_3, АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 ( а.с. 12-15 т. 1 ).

Відповідно до п. 7. цього договору, після завершення будівництва майно буде зареєстровано у встановленому законом порядку, як окремий виділений в натурі об'єкт права власності.

Майно передається в іпотеку разом з усіма його при належностями. Після завершення будівництва майно залишається предметом іпотеки відповідно до цього договору ( там же ).

11 листопада 2008 року державною приймальною комісією підписано акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта по АДРЕСА_1, який затверджено розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві №2031 від 31 грудня 2008 року ( а.с. 101-102 т. 1 ).

22 березня 2011 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 14 березня 2011 року №301-С/КІ ОСОБА_6, яка у встановленому порядку набула майнові права, видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 98 т. 1 ).

05 травня 2011 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 травня 2011 року відчужила майно ОСОБА_7 ( а.с. 94-96, 97 т. 1 ).

07 червня 2011 року між ОСОБА_7 та Благодійною організацією «Фонд підтримки національної безпеки України» укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири ( а.с. 92, 93 т. 1 ).

02 жовтня 2012 року між Благодійною організацією «Фонд підтримки національної безпеки України» та Службою безпеки України укладено договір пожертви квартири, у відповідності до якого Благодійна організація «Фонд підтримки національної безпеки України» безоплатно передала Службі безпеки України у власність для досягнення певної мети квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 83, 89-90 т. 1 ).

Згідно із розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві від 03 лютого 2016 року №28, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 виключено з числа службових жилих приміщень СБУ ( а.с. 87 т. 1 ).

У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 2016 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та членам його сім'ї - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних частках кожному ( а.с. 7 т. 1 ).

При цьому, ОСОБА_1, як співвласник квартири АДРЕСА_1, 26 червня 2017 року звернувся до суду із названим позовом, де просить визнати договір іпотеки недійсним посилаючись на те, що цим договором було передано майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, що суперечить положенням ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла на момент укладання цього договору ( а.с. 1-4 т. 1 ).

Як встановлено, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Однак, з цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» ( у редакції, що діяла на момент укладення спірного правочину ) був визначений вичерпний перелік об'єктів, відповідно до якого предметом іпотеки міг бути, зокрема, об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Разом з тим, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, враховуючи, що ст. 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено такий предмет іпотеки, як об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору та положення п. 7 спірного договору іпотеки, ОСОБА_2, як іпотекодавець, передала належні їй майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, що не суперечить ні положенням Закону, ні умовам договору.

Разом з тим, як встановлено, позивач набув право власності на частину квартири після укладення між сторонами по справі договору іпотеки від 30 січня 2008 року, зокрема, 09 серпня 2016 року.

При цьому, з точки зору другої інстанції, будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання цивільного права чи інтересу позивача на момент укладання спірного правочину, стороною якого він не є, ним не надано.

Не залучені у справі інші співвласники зазначеної квартири - ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які не уповноважили позивача звертатись до суду із зазначеними вимогами від їх імені.

У справі відсутні докази на підтвердження права позивача представляти зазначених осіб на підставі закону.

Окрім цього, за спірним договором було передано в іпотеку майнові права щодо трьох квартир, як цілого предмету іпотеку, проте, позивач є співвласником лише однієї з них, що додатково свідчить про відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним в цілому.

При цьому, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_10 про визнання цього ж договору іпотеки №ДІ-251 від 30 січня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» та ОСОБА_2, за необгрунтованості заявлених позовних вимог, зокрема, відсутності порушень вимог чинного законодавства при укладенні спірного правочину ( а.с. 24-32 т. 2 ).

Доказом відсутності порушень прав та інтересів позивача укладенням спірного правочину є постанова Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, якою відмовлено у позові Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на майнові права на отримання у власність об'єкту незавершенного будівництва, який буде зареєстрований після завершення будівництва, як окремий виділений у натурі об'єкт, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 188-194 т. 1 ).

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 526 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла на момент укладення спірного правочину, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про задоволення заявлених позовних вимогах.

Відтак, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про залишення позовних вимог без задоволення за їх необґрунтованістю у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права.

Доводи відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ( а.с. 58-67 ), зокрема, про те, що є загроза втрати позивачем права власності на належне йому майно у майбутньому, наявність іпотеки обмежує права власника у користуванні, розпорядженні, володінні заставним майном, позивач не передавав в іпотеку належну йому квартиру, не укладав договорів іпотеки, не брав на себе зобов'язання з повернення кредиту та виконання обов'язків іпотекодавця, ЦК України не містить застережень, що позивачем за вимогами про визнання правочину недійсним може бути лише сторона у правочині, в результаті визнання договору іпотеки недійсним майнові інтереси позивача будуть відновлені, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного не є належними правовими підставами для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення - без змін.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 17 т. 2 ) у розмірі 960 ( 1 600 х 0,4 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Епсілон Бізнес» про визнання недійсним договору іпотеки скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко