Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 297/1737/17

провадження № 61-4108св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Відділ освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2017 року у складі судді Гала Л. Л. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кожух О. А., Куштана Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 15 лютого 2005 року ОСОБА_1обіймав посаду директора Варіївської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. Відділом освіти Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області видано наказ від 14 лютого 2007 року про переведення ОСОБА_1на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з 14 лютого 2007 року до 01 липня 2009 року. 14 лютого 2007 року між ним та Відділом освіти Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської областіукладено контракт, на підставі якого позивача призначено на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на строк до 01 липня 2009 року.

У подальшому дію контракту було продовжено та видавались відповідні накази. Останнім наказом відповідача від 30 червня 2016 року продовжено попередній наказ на 1 рік до 01 липня 2017 року на підставі заяви позивача від 30 червня 2016 року, хоча в заяві ним не зазначено ніякого терміну.

17 травня 2017 року ОСОБА_1 отримав персональне попередження про закінчення терміну дії трудового договору з 01 липня 2017 року, в зв'язку з цим він подав до відділу заяву з проханням продовжити його термін дії. Однак 30 червня 2017 року начальник відділу освіти, молоді та спорту повідомила, що оформлює наказ про звільнення позивача, а 04 липня 2007 року він поштою отримав листа з наказом від 30 червня 2017 року про його звільнення, а 10 липня 2017 року - трудову книжку.

Наказ про звільнення позивач вважає незаконним, оскільки звільнення проведене до закінчення дії трудового контракту до 01 липня 2017 року. Крім того, реальних причин для звільнення не було. У зв'язку з переукладенням між сторонами декілька разів трудового договору та після закінчення дії останнього контракту позивач продовжував виконувати свої обов'язки, тому слід вважати, що трудовий договір з ним був укладений на невизначений строк.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області «Про звільнення ОСОБА_1.» від 30 червня 2017 року; визнати недійсним трудовий контракт, укладений між ним та Відділом освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області 04 червня 2009 року, в частині терміну дії, визнавши його безстроковим трудовим договором; поновити його з 30 червня 2017 року на посаді директора вказаної школи; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Визнано наказ від 30 червня 2017 року № 622-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП з посади директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів у зв'язку з закінченням трудового контракту незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 24 882,65 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації на користь держави судовий збір у розмірі 1 280 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок переукладень трудового договору він став безстроковим, тобто на невизначений строк. Звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що строк дії трудового контракту з ОСОБА_1 закінчився ще 01 липня 2010 року та зважаючи на неодноразове продовження трудових відносин з ним, трудовий договір набув ознак безстроковості, тому звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України не ґрунтується на нормах трудового законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, Відділ освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не правильно застосовано частину другу статті 23 КЗпП України та статтю 54 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у загальноосвітніх навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад педагогічних працівників - директорів загальноосвітніх навчальних закладів, шляхом укладення трудового договору (контракту) і виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору.

З позивачем був укладений трудовий договір у формі контракту, а в подальшому - у формі строкового трудового договору, що оформлений наказами роботодавця за згодою позивача. Отже, з позивачем укладався строковий трудовий договір у зв'язку з умовами зайняття посади директорка як педагогічного працівника відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Укладення між сторонами строкових трудових договорів не мало і не могло мати наслідком набуття трудовим договором з позивачем характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Вказані накази видавалися на підставі заяв позивача, які він власноручно писав на продовження трудових відносин, підписував їх, виконував обумовлену роботу, отримував заробітну плату. Накази видавались не всупереч волі позивача, а за його згодою та при повному усвідомленні, та в частині їх строковості не були жодного разу позивачем оскаржені і жодних заперечень позивача проти вказаного строку дії договору в наказах матеріали справи не містять.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 14 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та Відділом освіти Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області укладено контракт, на підставі якого позивача призначено на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на строк з 14 лютого 2007 року до 01 липня 2009 року.

Вказаний контракт оформлений наказом від 14 лютого 2007 року № 119-к про переведення ОСОБА_1 з посади директора Варіївської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з 14 лютого 2007 року до 01 липня 2009 року.

Також між сторонами 04 червня 2009 року укладено контракт, на підставі якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на строк з 01 липня 2009 року до 01 липня 2010 року, який оформлений наказом від 04 червня 2009 року № 1097-к, який продовжив дію наказу від 14 лютого 2007 року № 119-к до 01 липня 2010 року.

Іншими наказами: від 01 липня 2010 року № 1695-к продовжено дію наказу № 1097-к про призначення позивача директором Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів до 01 липня 2013 року; від 01 липня 2013 року № 1202-к продовжено дію наказу № 1695-к про призначення позивача директором Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів до 01 липня 2014 року, від 08 травня 2014 року № 214-к продовжено дію наказу № 1202-к про призначення позивача директором Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів до 01 липня 2016 року та від 30 червня 2016 року № 1174-к продовжено дію наказу № 214-к про призначення позивача директором Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів до 01 липня 2017 року.

17 травня 2017 року ОСОБА_1 отримав «Персональне попередження» Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області, у якому зазначалося, що відповідно до наказу № 1174 закінчується дія трудового договору на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з 01 липня 2017 року.

Позивач 30 червня 2017 року подав у черговий раз до Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області заяву про продовження дії трудового договору на посаді директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з 01 липня 2017 року.

Вказану заяву не задоволено, оскільки наказом від 30 червня 2017 року № 622-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням трудового контракту.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 54 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов'язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту. Крім того, позивачу було достеменно відомо про те, що останнім робочим днем згідно з умовами контракту було 30 червня 2017 року.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посада директора загальноосвітнього навчального закладу (на якого поширюються умови оплати праці працівників установ і закладів освіти), відноситься до посад педагогічних працівників.

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд залишив поза увагою, що доводи позивача про його роботу на умовах безстрокового трудового договору не доведені належними та допустимими доказами, відповідно, не встановив дійсних обставин щодо звільнення останнього на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, не дослідив умови укладеного між сторонами контракту.

Разом з тим, апеляційний суд не перевірив та не спростував доводи відповідача, що закінчення строку дії контракту безпосередньо погоджено його сторонами під час укладення цього трудового договору, не дослідив зібрані у справі докази у їх сукупності, зокрема в частині визначення строку дії укладеного між сторонами контракту, не дав оцінки заяві позивача від 30 червня 2017 року про продовження дії трудового договору на посаді директора, яка відповідачем залишена без задоволення.

Оскільки власник не висловив свого бажання продовжувати трудові відносини із працівником після закінчення строку дії трудового договору (контракту), то висновки про задоволення позову є передчасними.

Отже, апеляційний суд не встановив усіх фактичних обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, не вирішив спір по суті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська