СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________________
Справа № 760/8573/19
Провадження №2/760/4931/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина
04 листопада 2019 року в місті Києві
Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді Коробенка С.В.
за участю секретаря Семененко А.Д.
представника Позивача адвоката Мастюгіна Є.Д.
представника Відповідача Буцко О.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

ІІ. Описова частина
У березні 2019 року Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (Відповідача-1) та Міністерства оборони України (Відповідача-2)з позовними вимогами про:
-скасування протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2017 про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку;
-зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на обліку громадян, які першочергово потребують поліпшення житлових умов у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду із збереженням попереднього часу перебування на обліку;
-визнання незаконною бездіяльності Міністерства оборони України щодо поновлення Позивача на обліку громадян, які першочергово потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 .
Обгрунтовуючи свій позов Позивач вказує, що 20 березня 2017 року Протоколом №21 житлової комісії військової частин НОМЕР_1 його зараховано до списку першочерговиків на квартирний облік для поліпшення житлових умов за рахунок МО України з 29.12.2016.
Позивач зазначає, що Наказом від 04.09.2017 командувача військово-морських сил Збройних Сил України його звільнено у запас у зв`язку з закінченням строку контракту.
В подальшому протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 04.12.2017 Позивача, як він вказує, знято з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з лав ЗСУ по закінченню контракту.
З таким рішенням Позивач не погоджується у зв`язку з наступним.
Відповідно до п. 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 19.06.2014 № 401 військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Відповідачі, на думку Позивача, невірно трактують положення вказаної Інструкції, приймаючи їх як такі, що передбачають залишення на обліку військовослужбовців, які звільнилися у запас, лише в тому випадку, коли таке звільнення відбулося за віком або за станом здоров`я. В той же час, як наполягає Позивач, звільнення у запас з цих підстав взагалі неможливе, а тому словосполучення «за віком, станом здоров`я» стосуються лише звільнення у відставку. Тому звільнення Позивача у запас у зв`язку із закінченням контракту не могло стати причиною зняття його з обліку.
Позивач, як він стверджує, звернувся до Міністерства оборони України зі скаргою на дії Відповідача-1, якою просив скасувати протокол засідання житлової комісії відповідача від 04.12.2017 року та поновити його на квартирному обліку для позачергового поліпшення житлових умов, проте скарга залишилася без задоволення.

06 серпня 2019 року на адресу суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 . У відзиві Відповідач-1 наполягає на тому, що підстави звільнення ОСОБА_1 військової служби (закінчення строку контракту) не дає йому підстав для залишення на квартирному обліку в частині, а тому його зняття згідно з протоколом від 04.12.2017 відбулося у відповідності до закону.
09 серпня 2019 року надійшов відзив Міністерства оборони України, у якому Відповідач-2 підтримав позицію Військової частини НОМЕР_1 щодо обгрунтованості зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку. Крім того, Відповідач-2 наполягав на відсутності у нього повноважень на поновлення Позивача на обліку громадян, які першочергово потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 , а тому у вимогах до Міністерства оборони України просив відмовити і з цих підстав.
20 серпня 2019 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив Відповідача-2. Зазначив, що ОСОБА_1 є ветераном військової служби з вислугою 29 років 1 місяць, у зв`язку з чим неправомірним є зняття його з квартирного обліку, що підтверджується позицією Верховного Суду у справі №752/5881/15-ц.
У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав.
Представник Відповідача-2 проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

ІІІ. Мотивувальна частина
Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини.
20 березня 2017 року Протоколом №21 житлової комісії військової частин НОМЕР_1 на підставі рапорту ОСОБА_1 від 14.03.2016 зараховано до списку першочерговиків на квартирний облік для поліпшення житлових умов за рахунок МО України з 29 грудня 2016 року.
Відповідно до довідки квартирно-експлуатаційного відділу Міністерства оборони України від 27.12.2017 року позивач за час проходження служби житлом по лінії МО не забезпечувався.
Наказом від 04 вересня 2017 року командувача військово-морських сил Збройних Сил України позивача звільнено у запас у зв`язку з закінченням строку контракту за пунктом «а» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 04.12.2017 Позивача знято з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням його з лав ЗСУ по закінченню контракту.
Вирішуючи питання про законність такого рішення суд враховує наступне.
Пунктом 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні приписи закріплені й в п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями а також в п. 2.16. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 №737.
Дія п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у п. 62 Положення та ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Таким чином, враховуючи, що з огляду на визначення поняття «звільнення у запас», воно не може бути здійснене за віком або станом здоров`я, в той час як звільнення у відставку не може відбуватися у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, логічна конструкція п. 9 ст. 12 Закону, очевидно, не є досконалою, проте її аналіз дає підстави для висновку про те, що залишенню на квартирному обліку підлягають військовослужбовці, які: або звільнені у відставку, або звільнені у запас у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів.

В той же час, відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3 Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання.
Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 737, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Встановлено, що Позивач має вислугу на військовій службі 29 років 1 місяць.
Пункт 2.18 Інструкції №737 передбачає, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі (серед іншого):
-звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу;
-звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу).
Оцінюючи у сукупності положення Закону, а також пунктів 1.4, 2.16-2.17 Інструкції слід визнати, що підстава, з якої звільнено військовослужбовця, має значення при вирішенні питання про зняття чи залишення його на обліку для поліпшення житлових умов лише в тому випадку, коли його вислуга на військовій службі становить менше 20 років.
Фактично, Інструкцією визначено, що зняття з обліку на поліпшення житлових умов військовослужбовців, які звільнені з військової служби у запас чи відставку, за наявності у них 20 років і більше вислуги на військовій службі, не допускається.
Відповідно до ч.1 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що „обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).
Позбавлення Позивача права на отримання житла у постійне у користування, передбаченого статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яке він набув в період проходження військової служби, і яке не було реалізоване з вини держави, що не забезпечила його житлом, не може виправдовуватися його звільненням з військової служби.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що рішення Військової частини НОМЕР_1 про зняття ОСОБА_1 з обліку поліпшення зняття з квартирного обліку є протиправним, у зв`язку з чим він підлягає поновленню на такому обліку до одержання житла з державного житлового фонду із збереженням попереднього часу перебування на обліку.

Вирішуючи питання про обгрунтованість позовних вимог, заявлених до Міністерства оборони, суд враховує наступне.
У відповідності до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України №406/2011 від 06.04.2011, Міністерство оборони України (Міноборони України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міноборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, а також у формуванні державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, гідрометеорологічної діяльності Міноборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до абзацу першого п. 7 Розділу І «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 06.09.2018 за №1020/32472, що набрала чинності 16.10.2018, питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців та членів їх сімей, вирішуються за місцем проходження військової служби та перебування їх на обліку.
Згідно з п. 1 Розділу II Інструкції №380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошовоі компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії.
Враховуючи вказані вимоги законодавства, Міністерство оборони України не наділене повноваженнями з прийняття рішень та вчинення дій з метою ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, зокрема, поновлення на обліку громадян, які першочергово потребують поліпшення житлових умов.
Відтак, у задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України слід відмовити.

ІV. Резолютивна частина
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:
1.Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом засідання №35 від 04.12.2017, про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на обліку громадян, які першочергово потребують поліпшення житлових умов у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду із збереженням попереднього часу перебування на обліку.
У задоволенні вимог до Міністерства оборони України відмовити.
2.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1536,80 гривень.
3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ;
5.Відповідач-1: Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 .
Відповідач-2: Міністерство оборони України, адреса: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; .

Суддя: