Справа № 159/997/19
Провадження № 2/163/252/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку і моральної шкоди, заподіяних внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 113 438,89 гривень матеріального збитку, 25 000,00 гривень моральної шкоди, 5 000,00 гривень витрат на правничу допомогу та 8 395,57 гривень судових витрат.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що 25.11.2018 року на 475 км + 350 м автодороги М-07 "Київ-Ковель-Ягодин" з вини відповідача мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у якій останній, керуючи гужовим транспортом, при виїзді на нерегульоване перехрестя в порушення п.16.11 ПДР не дав дороги автомобілям, які наближались до даного перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з двома автомобілями, у тому числі під її керуванням марки "Тойота", номерний знак НОМЕР_1 , на який вона має право керування. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою суду від 28.01.2019 року відповідача визнано винним у цій ДТП та від відповідальності звільнений на підставі ст.22 КУпАП. Завданий пошкодженням автомобіля матеріальний збиток згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження становить 113 438,89 гривень. На її звернення відповідач в добровільному порядку відшкодування не вчинив. За проведення експертного дослідження сплатила 1 800,00 гривень, 18,00 гривень банківських послуг та для захисту своїх прав вимушена була скористатись юридичними послугами, за які сплатила 5 000,00 гривень. Крім цього, у зв`язку із ДТП і пошкодженням автомобіля їй заподіяна моральна шкода. Перенесла глибоке потрясіння, порушився сон, звичний для неї режим спілкування та пересування, через що змушена пристосовуватись і відчувати незручності в пошуках попутного чи громадського транспорту для доїзду до місця роботи. У такий же спосіб вимушена добиратись в інший район до матері, яка хворіє і потребує посиленої уваги, при цьому до ДТП матір відвідувала кожні вихідні, а на даний час такої можливості не має. Відсутність у власному користуванні транспортного засобу призвело до відкладення ряду запланованих справ. Через необхідність документального оформлення ДТП з 25.11.2018 року по 06.12.2018 року вимушено була відсутня на роботі, із колегами і керівництвом погіршились стосунки. В сім`ї також склалися напружені відносини, оскільки сімейний бюджет доводиться спрямовувати на ремонт автомобіля. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 25 000,00 гривень.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 29.05.2019 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У межах встановленого судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву, який зареєстрований в канцелярії суду 26.06.2019 року. У ньому позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Вказав, що в порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів експерт здійснював технічний огляд КТЗ "Тойота", 1998 року виготовлення, а згідно свідоцтва про реєстрацію датою реєстрації пошкодженого автомобіля є 12.06.2012 року, що істотно вплинуло на висновок щодо розміру матеріального збитку. Крім цього, до висновку не додано фото-таблиці із дефектами автомобіля, а на сам огляд він взагалі не був запрошений. Вважає, що ДТП сталося внаслідок непереборної сили - переляку коня, оскільки здійснюючи виїзд гужовим возом на нерегульоване перехрестя зупинився. Проте кінь від переляку "рвонув" на головну автодорогу, чого в його діях передбачити не міг. Упродовж 15 років використання для роботи в упряжці кінь був спокійний, подібних випадків не було. Позивач зі своєї сторони за тих обставин, маючи можливість зупинитися перед перешкодою, не вжила заходів щодо екстреного гальмування і допустила ДТП. Також не згідний із визначеним позивачем розміром моральної шкоди, оскільки сам він і його сім`я зазнали душевних страждань у зв`язку із втратою коня, який був для них основним транспортом і робочою силою в господарстві. Сам він ніде не працює, веде особисте селянське господарство, здійснює догляд за сином, який має інвалідність І-ї групи з дитинства, тому визначений позивачем розмір моральної шкоди поставить його і його сім`ю у тяжке матеріальне становище.

Копію відзиву з додатками позивач отримала 29.07.2019 року і, скориставшись своїм процесуальним правом, 02.08.2019 року в канцелярію суду подала відповідь на відзив. Заперечуючи доводи відповідача, вказала, що зазначення на третій сторінці висновку експертного заключення дати випуску автомобіля 1998 рік є технічною помилку. Пошкоджений автомобіль експертом зафіксований на відео. Вважає, що відповідач під час руху гужовим транспортом мав би забезпечити коня засобами безпеки від зовнішнього впливу, а також шляхом безпосереднього контролю за поведінкою коня. Сама ж вона не мала можливості зупинитися перед перешкодою (конем) шляхом екстреного гальмування, що доведено матеріалами адмінсправи. Про це також свідчить зіткнення коня в бік керованого нею автомобіля. До відповіді на відзив додала оригінали фото-таблиць до висновку експертного дослідження.

Отримавши 09.08.2019 року відповідь на відзив відповідач заперечення не подав.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

25 листопада 2018 року о 17:30 годині на 475 км + 350 м автодороги М-07 "Київ-Ковель-Ягодин" відповідач ОСОБА_2 при виїзді гужовим возом на нерегульоване перехрестя в порушення п.16.11 ПДР не дав дороги автомобілям, які наближались до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "Тойота", номерний знак НОМЕР_1 , та автомобілем "Ауді", номерний знак НОМЕР_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Ці обставини підтверджуються постановою Любомльського районного суду Волинської області від 28.01.2019 року.

Цією постановою суду встановлено винуватість ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП він звільнений на підставі ст.22 КУпАП. Суд відносно нього обмежився усним зауваженням і провадження в справі закрив.

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником пошкодженого автомобіля "Тойота", номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 , право користування має ОСОБА_1 .

Під час ДТП цим автомобілем керувала позивач ОСОБА_1 і цієї обставини відповідач не заперечує.

28.11.2018 року спеціалістом-оцінювачем Гіруком Б.В. здійснено огляд пошкодженого автомобіля "Тойота" у присутності довіреної особи власника. У відомості огляду транспортного засобу зафіксовано перелік деталей автомобіля, що підлягали заміні, ремонту, фарбуванню.

30.01.2019 року позивач звернулась до ПП "АС Експерт" із заявою про проведення експертного дослідження автомобіля по вищевказаній відомості огляду від 28.11.2018 року.

Згідно із висновком експертного дослідження № 671 від 01.02.2019 року, складеного експертом Гіруком Б .В. , ринкова вартість автомобіля "Тойота", 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , станом на 28.11.2018 року до моменту пошкодження складала 568 664,91 гривень; вартість його відновлювального ремонту становить 108 361,19 гривень; матеріальний збиток складає 113 438,89 гривень.

За послуги експертного дослідження позивач сплатила 1 800,00 грн., що підтверджується копіями рахунку-фактури і банківської квитанції від 30.01.2019 року.

Довідками ТзОВ "Владтранс" від 20.02.2019 року стверджено, що позивач працює в цьому товаристві менеджером з логістики та з 26.11.2018 року по 06.12.2018 року була відсутня на робочому місці.

Із наданих відповідачем письмових доказів щодо його особи встановлено, що він одружений, має двоє дорослих дітей. Проживає разом із дружиною та сином, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має інвалідність першої групи з дитинства довічно і потребує постійного стороннього догляду. Відповідач веде особисте селянське господарство, характеризується як порядний сім`янин, господар, скарги на його поведінку за місцем проживання не надходили.

Як на правову підставу у спірних правовідносинах про стягнення матеріальної шкоди позивач у позовній заяві послалась на положення ст.1166 та ст.ст1187, 1188 ЦК України.

У статті 1166 ЦК України визначені загальні положення про відшкодування шкоди.

Стаття 1187 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а ст.1188 ЦК України - внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 5 Постанови №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснив, що оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

На думку суду, у даному випадку гужовий транспорт під керуванням відповідача не має ознак джерела підвищеної небезпеки, оскільки зі змісту вищенаведених норм і роз`яснень вбачаються підстави для висновку, що джерелом підвищеної небезпеки не можна вважати домашніх (свійських) тварин, зокрема коня, а інших особливих властивостей цієї тварини, які б створювали підвищену небезпеку (ймовірність заподіяння шкоди), по справі не встановлено.

Відтак відповідач не є суб`єктом відповідальності за ст.1187 ЦК України, а посилання позивача на дану норму не ґрунтуються на вимогах закону і є безпідставними.

За змістом ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто ст.1166 ЦК України передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

У справі встановлено, що відповідач при виїзді гужовим возом на нерегульоване перехрестя не дав дороги автомобілям, що наближались до перехрестя по головній дорозі.

Відповідно до п.7.8 ПДР особи, які керують гужовим транспортом, і погоничі тварин зобов`язані виконувати вимоги інших пунктів цих Правил, що стосуються водіїв і пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.

Постановою суду від 28.01.2019 року встановлено порушення відповідачем вимог п.16.11 ПДР.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Любомльського районного суду від 28.01.2019 року, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась і набрала законної сили 08.02.2019 року, стверджено винуватість відповідача у скоєнні ДТП і її наслідків, а відтак наявності причинного зв`язку між його діями і заподіяною шкодою.

Викладені у відзиві доводи відповідача про те, що ДТП сталася внаслідок непереборної сили - переляку коня - жодними доказами не підтверджені, тому до уваги судом не приймаються.

Також відсутні докази наявності вини позивача, яка б виявилась в тому, що вона, маючи можливість зупинити автомобіль перед перешкодою, не вжила заходів щодо екстреного гальмування і допустила ДТП. Відносно позивача за даним фактом протоколи не складались, до адміністративної відповідальності вона не притягувалась.

Таким чином, оскільки відповідач не довів, що шкода заподіяна не з його вини, тому саме він повинен нести відповідальність за заподіяну за позовом шкоду.

Згідно із ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Сума матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля "Тойота" згідно із висновком експертного дослідження № 671 становить 113 438,89 гривень.

Вказаний висновок відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом від 24.11.2003 року № 142/5/2092, та підстави не приймати його до уваги відсутні.

Вказівки відповідача у відзиві на порушення експертом зазначеної Методики суд вважає безпідставними.

На третій сторінці висновку у таблиці із даними досліджуваного автомобіля дійсно зазначено 1998 рік його випуску. Проте, під цією ж таблицею експерт зазначив, що календарний рік випуску досліджуваного КТЗ згідно свідоцтва про реєстрацію - 2012 рік, отже дату виготовлення слід приймати 01.01.2012 року згідно з вимогами п.6.3. По усій іншій частині тексту висновку рік випуску автомобіля зазначено 2012. Такий же рік випуску зазначений у відомості огляду транспортного засобу від 28.11.2018 року, за якою проводилось дослідження.

Наведе дає підстави вважати про допущення експертом описки, яка жодним чином не вплинула на зроблені ним висновки.

Той факт, що відповідач не був запрошений на огляд транспортного засобу та проведення дослідження не може свідчити про неправдивість даних, викладених у відомості огляду транспортного засобу та висновку експертного дослідження.

Крім цього, відповідно до п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду транспортного засобу, здійснюється у разі потреби, тобто виклик відповідача як заінтересованої особи не є обов`язковим.

З метою спростування висновків автотоварознавчого дослідження відповідач мав право звернутися до суду із заявою про проведення судової експертизи, однак таким своїм процесуальним правом не скористався та інших доказів, які б спростовували викладену у висновку вартість матеріального збитку, не подав.

Таким чином, судом встановлено обґрунтовані і законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяних матеріальних збитків в сумі 113 438,89 гривень.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на фактичні обставини справи та доводи позивача, суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяна певна моральна шкода.

При визначенні розміру такої шкоди суд приймає до уваги характер, тривалість та обсяг душевних, психологічних страждань, яких зазнала позивач внаслідок ДТП і пошкодження автомобіля, які фактично зводяться до зміни усталеного для неї способу життя. Також суд враховує самі обставини, за яких сталася ДТП.

Відповідач просить відмовити у стягненні моральної шкоди, оскільки визначена позивачем сума такої шкоди, поставить його і його сім`ю в тяжке матеріальне становище.

Проте законодавством не передбачено положень для відмови у позові у деліктних зобов`язаннях в повному обсязі виключно з такої підстави.

Частиною 4 статті 1193 ЦК України передбачено, що суд може лише зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Як встановлено у справі відповідач ніде не працює, проживає у сільській місцевості, веде особисте селянське господарство, а кінь, який був робочою силою в господарстві, загинув внаслідок ДТП. Крім цього, на утриманні відповідача перебуває його повнолітній син, який потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з інвалідністю першої групи з дитинства довічно.

За викладеної сукупності обставин з обох сторін та з врахуванням вимог закону, суд, керуючись засадами розумності і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача 1 000,00 гривень у відшкодування позивачу моральної шкоди.

Такий розмір шкоди, на думку суду, відповідатиме вимогам Закону та буде справедливим по відношенню до сторін.

Таким чином, позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову за вимогами про стягнення матеріальної шкоди і моральної шкоди, яка у даному випадку є також майновою, оскільки визначена сумою грошових коштів (постанова Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №761/11472/15-ц), становить 138 438,89 гривень (113 438,89 +25 000,00). Загальна суму судового збору за цими вимогами при зверненні до суду становить 1 384,39 гривень.

Враховуючи часткове задоволення позову за вказаними вимогами на суму 114 438,89 гривень, що становить 82,67%, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1 144,48 гривень.

Належним чином підтверджені витрати позивача на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження в сумі 1 800,00 гривень мають характер витрат, пов`язаних з розглядом справи згідно із положеннями п.2 ч.3 ст.133, ст.139 ЦПК України, і в силу п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовна вимога у зв`язку із якою проводилась ця експертиза, судом задоволена в повному обсязі

Із копії банківської квитанції вбачається, що при сплаті вартості експертного дослідження позивач сплатила банку комісію в сумі 18,00 гривень. Однак комісія банку за здійснення операції з перерахування таких коштів не є судовими витратами в розумінні ст.133 ЦПК України, тому стягненню з відповідача не підлягає.

Витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 гривень жодним передбаченим ст.137 ЦПК України документом не підтверджені, через що є безпідставними.

Таким чином, всього з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати в загальній сумі 2 944,48 гривень (1 144,48 + 1 800,00).

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 113 438 (сто тринадцять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 89 копійок матеріального збитку та 1 000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди, що заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2 944 (дві тисячі дев`ятсот сорок чотири) гривні 48 копійок судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 .

Ім`я відповідача - ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - невідомий: паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Любомльським РВ УМВС України у Волинській області 12.12.2000 року.

Головуючий : суддя С.С.Чишій