ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору та іпотечного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ПАТ "Альфа-Банк" звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначених договорів відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 Відповідно до вищезазначеного договору ВАТ «Сведбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 32000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором, 07 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0317/0708/45-019-Р-1, відповідно до якого ОСОБА_2 поручилась за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. ОСОБА_1 свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 08 липня 2015 року (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) має прострочену заборгованість за кредитом - 27943,02 дол. США та 721,38 дол. США, що за курсом НБУ, станом на 23 січня 2017 року складає: за кредитом - 738791,86 грн., за відсотками - 47014,08 грн. Крім того, станом на 08 липня 2015 року розмір неустойки (пені) становить 105,60 дол. США, що за курсом НБУ (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) становить 8136,66 грн.

На підставі викладеного, просили стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по вищезазначеному кредитному договору у розмірі 793942,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 738791,86 грн.; заборгованість по відсоткам - 47014,08 грн.; заборгованість по пені - 8136,66 грн.

27 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного та іпотечного договору, який мотивував тим, що дійсно 07 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0317/0708/45-019, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмір 32000 доларів США, зі сплатою процентів у сумі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитними коштами, строком до 07 липня 2018 року. Щомісячний платіж у розмірі 350,12 доларів США. Вищезазначений кредитний договір надавався на придбання квартири АДРЕСА_1 (після перейменування пр.Калнишевського) у м. Дніпропетровську (після перейменування м.Дніпро). У червні 2012 році ПАТ «Альфа Банк» повідомило ОСОБА_1 про те, що придбало усі права та обов'язки за кредитним договором №0317/0708/45-019.

Разом із цим, при укладанні вищезазначеного кредитного договору банк не надав ОСОБА_1 письмове повідомлення про основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, відповідно до ст.2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Також позичальник, перед підписанням кредитного договору, не отримував інформації, яка зазначена у п.2.1 «Правил наданням банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених НБУ від 10 травня 2007 року №168 (далі - Правила). Через невиконання банком вимог закону, щодо надання позичальнику повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, ОСОБА_1 був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Крім того, спірний кредитний договір не містить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, що є вимогою Правил. Крім того, в порушення п.3.1 Правил у кредитному договорі не зазначено вартості придбання позичальником супутніх послуг банка, пов'язаних з обслуговуванням і погашенням кредиту та їх вартості, а саме нотаріальні послуги, страхування, валютно-обмінних операцій. Також кредитний договір не містить жодного свідчення про ознайомлення позичальника з методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу. Оскільки кредитний договір №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має інформації, яка передбачена п.п.3.2, 3.3, 3.4 розділу 3 Правил, даний договір є недійсним у відповідності до ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України. Також ОСОБА_1 зазначено, що вищезазначений кредитний договір містить несправедливі умови, які регулюють внесення змін (доповнень) до договору, лише в односторонньому порядку і лише в інтересах та з боку Банку, що є порушенням як ЗУ «Про захист прав споживачів» так і п.8 ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, під час укладення кредитного договору банк не попередив позичальника, як споживача фінансових послуг, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач, та не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користуванням ним. З наведених обставин ОСОБА_1 вважає, що спірний кредитний договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики з боку кредитодавця. На підставі викладеного просить суд визнати кредитний договір №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 та іпотечний договір №0317/0708/45-019-Z-1 від 07 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. за реєстровим №4670, недійсними.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено та ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року у розмірі 793942 грн. 60 коп., з яких: 738791,86 грн. - заборгованість за кредитом; 47014,08 грн. - штраф; пеня - 8136,66 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у порушення умов Кредитного договору, ОСОБА_1 своїм зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08 липня 2015 року (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) має прострочену заборгованість за кредитом - 27943,02 дол. США, що за курсом НБА на 08 липня 2015 року складає - 738791,86 грн., за відсотками - 721,38 дол. США (47014,08 грн. - за курсом НБУ). Крім того, станом на 08 липня 2015 року розмір неустойки (пені) становить 105,60 дол. США, що за курсом НБУ (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) становить 8136,66 грн. Підсумовуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а з відповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача вказана заборгованість. Що стосується зустрічного позову, то при укладанні між банком та відповідачем кредитного договору №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року, а також іпотечного договору №0317/0708/45-019-Z-1 від 07 липня 2008 року права відповідачів порушені не були, укладання кредитного договору в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства, суд не вбачає суперечності кредитних відносин за спірним договором звичайним умовам кредитування та сучасній діловій практиці, та з огляду на обставини справи не вбачає підстав для визнання вищезазначених договорів недійсними, а тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що аналіз оскаржуваного рішення, свідчить про упередженість та необ'єктивність суду під час розгляду, що призвело до несправедливого судового розгляду в цілому.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 07 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0317/0708/45-019, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит в сумі 32000 доларів США, зі сплатою 11,9 відсотків річних за користування кредитом, строком до 07 липня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір №0317/0708/45-019-Z-1 від 07 липня 2008 року, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором, 07 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0317/0708/45-019-Р-1, відповідно до якого ОСОБА_2 поручилась за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши боржнику, кредит у сумі 32000 USD, що підтверджувалось представником відповідача у судовому засіданні.

25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194 від 24.09.2008 року.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ПАТ «Альфа Банку» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року.

У червні 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» повідомило ОСОБА_1, про те що придбало усі права та обов'язки за кредитним договором №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року та похідними договорами, укладеними у забезпечення зобов'язань позичальника за даним кредитним договором.

Відповідно до п. 11.1 кредитного договору, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписання цього Договору Позичальник свідчить, що він до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому Договорі. Укладаючи цей Договір, Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього Договору Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин.

Згідно з п. 11.11 кредитного договору, сторони цього Договору погодили, що з укладанням цього Договору Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої з Сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього Договору.

Відповідно до пункту 11.13 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі.

Задовольняючи первісний позов, районний суд виходив з того, що у порушення умов Кредитного договору, ОСОБА_1 своїм зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08 липня 2015 року (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) має прострочену заборгованість за кредитом - 27943,02 дол. США, що за курсом НБА на 08 липня 2015 року складає - 738791,86 грн., за відсотками - 721,38 дол. США (47014,08 грн. - за курсом НБУ). Крім того, станом на 08 липня 2015 року розмір неустойки (пені) становить 105,60 дол. США, що за курсом НБУ (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) становить 8136,66 грн. Підсумовуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а з відповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року у розмірі 793942 грн. 60 коп., з яких: 738791,86 грн. - заборгованість за кредитом; 47014,08 грн. - штраф; пеня - 8136,66 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, районний суд виходив з того, що при укладанні між банком та відповідачем кредитного договору №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року, а також іпотечного договору №0317/0708/45-019-Z-1 від 07 липня 2008 року права відповідачів порушені не були, укладання кредитного договору в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства, суд не вбачає суперечності кредитних відносин за спірним договором звичайним умовам кредитування та сучасній діловій практиці, та з огляду на обставини справи не вбачає підстав для визнання вищезазначених договорів недійсними, а тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнано судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір підписаний ОСОБА_1 та певний час він ним виконувався, що свідчить про про погодження та фактичне виконання умов договору позичальником.

Відповідно до частини першої статті 627, частини першої статті 628, статті 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Сторони спірного кредитного договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які викладені чітко і зрозуміло. Доводи ОСОБА_1 про те, що кредитний договір не відповідає вимогам закону, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому є безпідставними.

З наведених вище норм закону та фактичних обставин справи вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та визнання кредитного договору недійсним.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Що стосується висновків суду про задоволення позовних вимог ПАТ "Альфа-Банк", то колегія суддів з ними погоджується, вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідач порушував зобов'язання за даним договором.

Матеріалами справи встановлено неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість.

Перевіривши розрахунок суми заборгованості, колегія суддів вважає його правильним, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року у розмірі 793942 грн. 60 коп., з яких: 738791,86 грн. - заборгованість за кредитом; 47014,08 грн. - штраф; пеня - 8136,66 грн.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко