Справа № 234/8744/19
Провадження № 2/234/2505/19
21 червня 2019 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі
головуючого - судді Бакуменко А.В.
при секретарі - Кісточка І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Краматорського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
Позивачка звернулась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, в якому просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без супроводу батька.
Позовна заява обґрунтована тим, що вона з відповідачем з 2009 року по 2017 рік перебували у цивільному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась дитина - ОСОБА_3 . На початку 2017 року відповідач зібрав свої речі та пішов в невідомому напрямку, з того часу до сьогоднішнього він ані з нею ані з донькою не спілкується.
ОСОБА_3 навчається у м. Краматорську, страждає на неврологічне захворювання, перебуває на обліку в клініці, з попереднім діагнозом «Єпі сіндром», однак остаточного діагнозу лікарі встановити не можуть, та радять іноземні клініки. На сьогоднішній час вона знайшла клініку в Іспанії, котра згодна прийняти її з донькою для обстеження та встановлення остаточного діагнозу.
Просить суд надати дозвіл на виїзд до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди батька в супроводі матері.
У судове засідання позивач не з`явилась, про час розгляду справи була повідомлена відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просить справу розглянути у її відсутність, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та його представника.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст.280 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Краматосрької міської ради Донецької області у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлена про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, надали суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, зазначають, що виїзд може бути надано на певний час та до певної країни.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, у судовому засіданні встановлений той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1332 від 22.09.2010 року.
Згідно довідки про склад сім`ї дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Згідно копій медичної документації ОСОБА_3 страждає на «епісіндром не уточнений, гіпергомосцістеінемію, порушення пуринового обміну, дисплазію, тахікардію, ПМК 1 стадії».
Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Згідно з частиною 1 статті 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини.
Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII.
Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57. Згідно п. п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При цьому, відповідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства»).
При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).
Відповідно до Принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.
Декларація прав дитини зобов`язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1 і ч. 2 ст. 3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18).
Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.
У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції держави - учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь - яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.
Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженимПостановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Виходячи з системного аналізу Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152, кожній дитині, яка є громадянином України, оформлюється окремий паспорт, незалежно від віку.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду.
Враховуючи, що позивач має намір встановити остаточний діагноз дитині, та лікувати свою доньку, суд приходить до висновку, що тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3 , в супроводі матері ОСОБА_1 на лікування, відповідає інтересам дитини. Тому, відсутність згоди батька дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення.
В той же час, системний аналіз вищенаведених положень нормативно- правових актів, які регулюють порядок перетину кордону дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.
Отже вирішуючи питання щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон з України без згоди батька, у супроводі бабусі - матері, , з метою необхідності лікування, суд враховує ті обставини, що задля інтересів дитини,поліпшення її стану здоров`я, остання не може бути позбавлена такої можливості, однак такий дозвіл не може бути безстроковим.
Керуючись ст.ст. 4,6,7,8,10,12,19,42,76,141,258,265,280-282 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.
Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Донецька (паспорт НОМЕР_2 ) дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк, за межі України, у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Донецька (паспорт НОМЕР_2 ) на строк до 01.01.2020 року, без дозволу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя Краматорського міського суду А. В. Бакуменко