Справа № 222/1899/18
Провадження № 2/222/52/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області в складі:

судді Доценко С.І.,

за участі секретаря Болбат Н.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу в залі суду смт. Нікольське за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за наступними підставами:

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок № АДРЕСА_1 Відповідач по справі ОСОБА_2 є його дружиною, вона зареєстрована в будинку, але фактично не проживає. В 2010 року вона разом з молодшою донькою пішла жити до своєї матері де і проживає по теперішній час. В добровільному порядку відповідач не виписується, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в будинку не має, що й спонукало позивача звернутись до суду з зазначеною позовною заявою, так як він не може розпорядитися своїм майном на власний розсуд і на підставі чого просить суд визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 22.11.2018 року було відкрите провадження по справі.

14.12.2018 року до суду від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву в якому ОСОБА_2 зазначає, що позивач по справі є її чоловіком. З будинку позивача пішла із-за постійних сварок і систематичного домашнього насилля. В період сумісного проживання з чоловіком за спільні кошти робили ремонт в будинку. На даний час позивач проживає в будинку разом зі своєю цивільною дружиною та їх дитиною. Просить суд визнати позовну заяву ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню.

21.12.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на заперечення в якій ОСОБА_1 зазначає, що в 2009 році відповідач пішла з дому разом з молодшою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до своєї матері, де і проживає по теперішній час. Проживати в будинку залишалась старша донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Він та діти не чинили перешкоди в користування відповідачкою житловим будинком № АДРЕСА_1, однак ОСОБА_2 не виявила бажання проживати в зазначеному будинку та нести витрати на його утримання. Не заперечує, що за час сумісного проживання вони разом з відповідачем по справі робили в будинку косметичний ремонт за спільний сімейний бюджет, але ці поліпшення не збільшили вартість будинку. Окремо особистих коштів вона не надавала. Інша інформація, викладена в запереченнях ОСОБА_2 не відповідає дійсності та предмету позову не стосується. Позов підтримує в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що він є власником будинку за договором дарування і відповідач проживав в будинку як член сім'ї. ОСОБА_2 не проживає в будинку вже 9 років, так як пішла з родини жити до своєї матері. Комунальні платежі не сплачує, в утримання житла участі не бере її особисті речі в будинку відсутні. За час сумісного проживання з відповідачем в будинку робився лише косметичний ремонт. На даний час він проживає з іншою жінкою, яка народила у 2015 році йому доньку. Просить суд задовольнити позовні вимоги, так як реєстрація відповідача в будинку перешкоджає йому розпоряджатися своєю власністю та він не має можливості отримати субсидію.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась без повідомлення причин неявки, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення слухання справи від неї не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно копії договору дарування житлового будинку від 29.12.2005 року, копії витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 29.12.2005 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.01.2006 року, будинок № АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1. (а.с.6,7)

Відповідно до довідки Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області № 5882 від 18.11.2018 року та копії домової книги в будинку № АДРЕСА_1 Нікольського району Донецької області зареєстрована ОСОБА_2. (а.с. 8-16)

Факт не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації підтверджений поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які в судовому засіданні пояснили, що в будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1, Донецької області прописана ОСОБА_2, але більше біля 9 років в будинку не проживає. ОСОБА_1 живе з іншою жінкою та вони мають спільну дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, про що говориться у ст. 321 ЦК України.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які визначають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

ОСОБА_2 в розумінні ст.ст. 64 ч.2, 156 ч.4 ЖК України є членом сім'ї позивача, як власника будинку, в якому відповідач зареєстрований. Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може буди обмежений у праві користування жилою площею інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом.

Згідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку позивача і відповідачем суду не представлено ніяких доказів про існування домовленостей між сторонами щодо реєстрації відповідача в будинку, витрат на утримання будинку вона не несе, речей, що їй належать в будинку не має, її реєстрація в будинку позивача перешкоджає праву ОСОБА_1, як власнику, розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх заперечень про те, що будинок вона залишила не з власної волі.

Таким чином, реєстрація місця проживання ОСОБА_2 не тягне за собою виникнення у неї прав на житло, в якому вона зареєстрована, а лише посвідчує факт проживання особи в певному місці і то за умови згоди власника цього житла, а тому слід визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком № АДРЕСА_1, Нікольського району, Донецької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст.317, 319, 405 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування будинком № АДРЕСА_1

Повний текст рішення виготовлений 12.02.2019 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя С.І. Доценко