Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 565/835/15-ц

провадження № 61-32397св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Крата В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач 1 - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

представники відповідача 1: Сірочук Ірина Володимирівна, Халецька Тетяна Петрівна, ДідукСергій Вікторович,

відповідач 2 - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Ковальчук Н. М., Хилевича С. В. від 26 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), ОСОБА_7 про припинення іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 31 травня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_7 за кредитним договором від 31 травня 2007 року, укладеним між останньою та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», він уклав із банком договір іпотеки № 014/53-05/60982-і, відповідно до умов якого передав в іпотеку належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням позичальником ОСОБА_7 своїх зобов'язань за кредитним договором та з метою недопущення звернення стягнення на заставлене майно працівники ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» неодноразово звертались до нього з вимогами про погашення боргу і він 20 жовтня та 17 листопада 2014 року вніс кошти в розмірі 2 500 грн та 1 500 грн відповідно, які були зараховані банком на погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_7

У подальшому позивач, посилаючись на те, що 17 березня 2015 року він вніс кошти у розмірі 98 070,65 грн з метою дострокового погашення зобов'язань за кредитним договором та його припинення, письмово звернувся до банку із проханням припинити іпотеку через повне виконання зобов'язань за укладеним із ОСОБА_7 кредитним договором, проте питання про припинення іпотеки залишилось неврегульованим.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 31 травня 2007 року № 014/53-05/60982-і, укладеного між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Сусь Л. У., зареєстрованим за № 1262; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № НОМЕР_2 та з Державного реєстру іпотек запис № НОМЕР_1 про обтяження (заборону) на нерухоме майно, а саме, однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за договором іпотеки від 31 травня 2007 року № 014/53-05/60982-і.

Указану справу суди розглядали неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що належних доказів своєчасного і повного виконання позичальником чи позивачем як іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 014/53-05/60982 не надано, основне зобов'язання не виконано належним чином, а тому відсутні правові підстави для припинення іпотечного договору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2017 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 23 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Припинено іпотеку за договором іпотеки від 31 травня 2007 року № 014/53-05/60982-і, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Сусь Л. У., зареєстрованим за № 1262.

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № НОМЕР_2 про обтяження (заборону) на нерухоме майно, а саме, однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за договором іпотеки від 31 травня 2007 року № 014/53-05/60982-і.

Виключено з Державного реєстру іпотек запис № НОМЕР_1 про іпотеку однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за договором іпотеки від 31 травня 2007 року № 014/53-05/60982-і.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач як іпотекодержатель відповідно до пункту 4.2.2 іпотечного договору достроково виконав перед банком зобов'язання за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 014/53-05/60982, перерахувавши на рахунок позичальника 98 070,65 грн. Той факт, що банк лише частину з цих коштів списав на погашення поточної заборгованості за кредитним договором, а частину готівкою видав позичальнику ОСОБА_7, не свідчить про те, що дострокового погашення позивачаем заборгованості не відбулося, оскільки банк на власний розсуд розпорядився грошовими коштами позивача. Оскільки основне зобов'язання позивачем виконане в повному обсязі, то похідна від нього іпотека за договором іпотеки від 31 травня 2007 року № 014/53-05/60982-і в силу вимог статті 17 Закону України «Про іпотеку» є припиненою, у зв'язку з чим підстави для подальшої заборони на відчуження іпотечного майна відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 565/835/15-ц з Кузнецовського міського суду Рівненської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», ОСОБА_7 про припинення іпотеки призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій не з'ясував всіх фактичних обставин справи; не врахував, що сам по собі факт перерахування позивачем на рахунок позичальника ОСОБА_7 у 2014-2015 роках коштів не дає підстави вважати, що позивач в установлений договором та законом спосіб повністю погасив заборгованість за кредитним договором перед банком. Будь-яких доказів на підтвердження перерахування коштів безпосередньо на рахунок банку (кредитора) на погашення заборгованості за кредитним договором позивач ОСОБА_1 (іпотекодавець) не надав.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року до касаційного суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду, позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 31 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 014/53-05/60982, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 16 320 дол. США, а позичальник зобов'язалася повернути кредитні кошти зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії згідно з умовами договору та тарифами банку, терміном до 30 травня 2017 року.

Із метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_7 за вказаним кредитним договором, цього ж дня, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 014/53-05/60982-і, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 4.2.2договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець має право достроково виконати основне зобов'язання за кредитним договором, якщо це не суперечить змісту зобов'язання, а іпотекодержатель не вправі відмовити в прийнятті такого виконання.

20 вересня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоди до кредитного договору від 31 травня 2007 року № 014/53-05/60982, відповідно до умов якої змінено валюту виконання зобов'язання за кредитним договором з долара США на гривню із розрахунку офіційного курсу НБУ на дату укладення додаткової угоди та визначено розмір заборгованості за кредитом на дату укладення цієї угоди в сумі 103 015,22 грн (пункт 1); змінено розмір процентної ставки (збільшено до 13 %), та строк користування кредитними коштами, збільшено такий строк на 66 календарних місяців і 20 днів (пункт 2).

Пунктом 4 додаткової угоди визначено, що цією додатковою угодою позичальник доручає кредитору здійснювати договірне списання з поточного рахунку, вказаного в пункті 2.2 цієї додаткової угоди, та з будь-яких рахунків позичальника в АТ «Райффайзен банк Аваль», реквізити яких визначаються кредитором самостійно, будь-яких сум, належних до сплати за кредитним договором, в тому числі в рахунок погашення суми кредиту, сплати процентів, комісій, відшкодування витрат, сплати пені та інших платежів, передбачених кредитним договором та/або договорами забезпечення основного зобов'язання. Таке договірне списання може здійснюватися кредитором на підставі цієї додаткової угоди або кредитного договору будь-яку кількість разів, починаючи з дати настання строку (включно) виконання грошового зобов'язання позичальника за кредитним договором.

Договором від 20 вересня 2012 року до договору іпотеки були внесені зміни відповідно до змін, внесених додатковою угодою від 20 вересня

2012 року до кредитного договору № 014/53-05/60982 від 31 травня

2007 року.

Із виписки за особовим рахунком ОСОБА_7 та копії квитанції від 17 березня 2015 року вбачається, що 17 березня 2015 року на рахунок ОСОБА_7 надійшла сума 98 070,65 грн від ОСОБА_1 з призначенням платежу: «погашення заборгованості за кредитом». Із зазначеної виписки вбачається, що 17 березня 2015 року з 98 070,65 грн, внесених позивачем ОСОБА_1 на рахунок позичальника, банком було списано на погашення кредиту суму в розмірі 9 822,69 грн, 18 березня 2015 року - на погашення пені суму в розмірі 10 584,05 грн, 20 березня 2015 року - на погашення кредиту суму в розмірі 1 370,86 грн, 21 березня 2015 року - на погашення кредиту суму в розмірі 16,77 грн, 20 квітня 2015 року - на погашення кредиту суму в розмірі 1 370,86 грн, 13 травня 2015 року - на погашення кредиту суму в розмірі 4 200 грн та того ж дня ОСОБА_7 видано готівку в сумі 66 592 грн.

Тобто, із внесених ОСОБА_1 коштів на рахунок ОСОБА_7 частина з них списана на погашення поточної заборгованості за кредитними платежами, а частина коштів у сумі 66 592 грн була отримана готівкою позичальником ОСОБА_7

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною п'ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Пунктом 6.2 договору іпотеки передбачено, що договір припиняє чинність у разі: припинення основного зобов'язання, забезпеченого цією іпотекою; знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не замінив або не відновив предмет іпотеки; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки; розірвання цього договору за угодою сторін, яка посвідчується нотаріально; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», статті 593 ЦК України іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Частиною третьою статті 10 та частинами першою, четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні положення містяться в статті 81 ЦПК України.

Вирішуючи спір, апеляційний суд вважав, що позивач як іпотекодавець реалізував передбачене пунктом 4.2.2 договору іпотеки право дострокового виконання основного зобов'язання за кредитним договором, перерахувавши 17 березня 2015 року на рахунок позичальника ОСОБА_7 98 070,65 грн.

У той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вказані кошти були зараховані банком на дострокове погашення кредитної заборгованості.

Апеляційний суд безпідставно вважав припиненим зобов'язання між сторонами у зв'язку із самим лише фактом перерахування позивачем на рахунок позичальника грошових коштів із призначенням платежу «погашення заборгованості за кредитом».

Сам по собі факт перерахування позивачем як іпотекодавцем на рахунок позичальника ОСОБА_7 коштів не свідчить про те, що заборгованість за кредитним договором була погашена перед кредитором та перераховані позивачем кошти повністю покривали суму кредитної заборгованості.

За таких обставин, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку» підстави для визнання іпотеки припиненою, відсутні.

Висновки апеляційного суду про задоволення позову є помилковими.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Оскільки судом касаційної інстанції частково задоволено касаційну скаргу ПАТ «ДельтаБанк», скасовано ухвалене в справі рішення апеляційного суду та залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову в позові, то відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 416 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на позивача.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» 292,32 грн судового збору, сплаченого у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська Судді:Н. О. Антоненко В. І. Крат В. М. Коротун В. П. Курило