Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/663/19
Провадження № 2/273/256/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді Бєлкіної Д.С., секретаря судових засідань Стаднюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів в рівних частинах на її користі кошти, передані відповідачам у позику, в сумі 17020,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачами перебуває у родинних відносинах. В 2012 році на прохання відповідачів позивачка позичила кошти на встановлення пам`ятника в сумі 3500,00 грн. Трохи пізніше позивач позичила відповідачам на їх власні потреби ще 200 доларів США, а ще пізніше передала їм через свідка ОСОБА_4 8000,00 грн. Вказані кошти позивач ОСОБА_1 передавала відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без письмових розписок, оскільки довіряла своїм родичам, які запевняли її, що готові в любий час повернути позивачу кошти. У 2017 році позивач через скрутне матеріальне становище, викликане її пограбуванням, звернулася до відповідачів з вимогою повернути їй позичені кошти. Останні почали уникати її та ухилялися від повернення боргу. При розгляді звернення позивачки органами поліції, відповідачі підтвердили, що отримали від неї спірні кошти, однак заперечували факт позики. Оскільки, відповідачі добровільно відмовляються повернути борг, тому вона звернулися з вказаним позовом до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від її адвоката Купця Л.П. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в заяві підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. (а.с.48)

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд cправи без їх участі, у позові просили відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. (а.с.37,38) У відзиві на позовну заяву відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнають, просять відмовити в їх задоволенні. Свої заперечення обґрунтовують тим, що сторони дійсно є родичами, вказані кошти позивачка їм передавала не як позику, а як кошти на покриття витрат по встановленню пам`ятника для матері відповідачки ОСОБА_5 ПС. ОСОБА_6 та на лікування ОСОБА_2 . Між ними взагалі не було домовленості на повернення цих коштів для позивача. Також, зазначають , що відповідно до ст. 1047,1051 ЦК України позика на суму більше десяти неоподаткованих мінімум доходів громадян (більше 170,00 грн.) укладається у письмовій формі та не може бути посвідчена показами свідка. Оскільки позивач не надала допустимих доказів, що між ними, укладалася позика, тому в задоволенні позову слід відмовити. (а.с. 23)

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з даними супровідного листа Верховного Суду №51-7095впс18 та Черкаського районного суду Черкаської області від 16.11.2018 року позивач ОСОБА_1 є потерпілою по кримінальному провадженню№ 0000398 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (справа №695/873/18, провадження 51-7095впс18). (а.с. 6-7,8-9,12)

В довідці за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 31.08.2018 року зазначено, що свідок ОСОБА_11 підтвердив, що знайомий з позивачкою, підтримує з нею добрі сусідські відносини, у 2012 році до нього звернулася ОСОБА_1 з проханням передати її рідні в с. Дібровака Баранівського району Житомирської області кошти в сумі 8000,00 грн. для погашення ними боргу по кредиту, які він передав двом жінкам, які чекали його в обумовленому місці в с. Дібровка Баранівського району Житомирської області. Пізніше ОСОБА_1 жалілася йому, що родичі не хочуть повертати кошти, які він їм відвозив. Опитані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердили, що отримали від ОСОБА_1 кошти в сумі 3500,00 грн. та 200 доларів США, однак пояснили, що між ними не було домленості про їх повернення, оскільки вони передавалися їх родичкою на встановлення пам`ятника та на лікування ОСОБА_2 (а.с. 11, 11 зворотна сторона)

Згідно з даними копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дібрівка Баранівського району Житомирської області. (а.с.24)

Накладна №16 від 12.03.2016 року ФОП ОСОБА_12 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) свідчить про витрати відповідача ОСОБА_3 щодо встановлення пам`ятника на суму 5500,00 грн. (а.с.25)

За даними довідки Баранівської КЦРЛ №712 від 22.04.2019 року та довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ № 105718 відповідач ОСОБА_2 знаходилася на лікуванні у травматологічному відділенні з 12.01.2017 року по 16.01.2017 року з діагнозом : відкритий перелом н/з лівої гомілки , є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, група встановлена до 14.02.2021 року. (а.с. 26 ,27)

Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та іншими нормативно - правовими актами.

Так відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недотримання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо волевиявлення зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що правовідносин, які мали місце між сторонами у зв`язку з передачею коштів позивачем відповідачам не мають ознак істотних умов договору позики. Дійсно, судом встановлено, що позивачем передавалася відповідачам заявлена сума коштів, дані обставини визнаються самими відповідачами. Проте позивачем не доведено факт існування домовленості між ними про повернення їй коштів у визначені ними строки, що вказує на те, що природа домовленостей між сторонами не містить ознак договору позики. Разом з тим, покази свідків про передачу позивачем коштів відповідачем суд не бере до уваги, оскільки вони згідно зі ст. 1047 ЦК України є не допустимими доказами.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому за вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та заносить їх на рахунок позивача, оскільки відмовляє в задоволенні позову.

На підставі ст. ст. 11, 206-208, 1046,1047 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.С. Бєлкіна