Справа № 308/3341/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2017 року (головуючий суддя Фазикош О.В.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося з даним позовом до суду, посилаючись на те, що згідно наказу в.о. начальника філії Закарпатське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 18-к від 18.02.2009 ОСОБА_3 прийнято на посаду водія-інкасатора відділу організації інкасації та перевезення цінностей цієї філії з 18.02.2009.

19.03.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність.

Наказом від 16.08.2013 № 425 за відповідачем закріплено спеціальний оперативний автомобіль «Ford Transit VAN 350MWB», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, та передано йому за актом прийому передачі від 05.09.2013.

17.12.2015 по автодорозі Мукачево - Берегово - КПП «Лужанка» в с. Гать по вул. Головній, ОСОБА_1 рухаючись на цьому автомобілі не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість внаслідок чого з'їхав в кювет, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с. 11 т. 1).

Позивач, зазначав, що ним понесено витрати на відновлення автомобіля у розмірі 110030,00 грн.

Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути з працівника ОСОБА_1 110030,00 грн. та судові витрати.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» матеріальну шкоду в розмірі 110030,00 грн. Вирішено питання про судові витрати.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що посада відповідача (інкасатора-водія) не належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність; до розміру визначеної позивачем шкоди включено пошкодження автомобіля, які на момент скоєння ДТП були відсутні; ДТП сталося не з вини ОСОБА_1, оскільки він з метою недопущення зіткнення з іншим автомобілем здійснив маневр повороту праворуч, з'їхав із дороги у кювет та перекинувся на праву сторону. Також у процесі розгляду справи апеляційним судом представником ОСОБА_1 надано постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 18.07.2018, якою скасовано постанову Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 про визнання винним ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, а провадження у даній справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача рішення суду просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що шкода роботодавцю ПАТ «Державний ощадний банк України» заподіяна винними протиправними діями працівника ОСОБА_1, а посада інкасатора-водія належить до переліку посад, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Проте із такими висновками місцевого суду погодитися не можна.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно наказу в.о. начальника філії Закарпатське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 18-к від 18.02.2009 ОСОБА_3 прийнято на посаду водія-інкасатора відділу організації інкасації та перевезення цінностей цієї філії з 18.02.2009.

19.03.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 8).

Наказом від 16.08.2013 № 425 за відповідачем закріплено спеціальний оперативний автомобіль «Ford Transit VAN 350MWB», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.9), та передано йому за актом прийому передачі від 05.09.2013 (а.с.10).

17.12.2015 по автодорозі Мукачево - Берегово - КПП «Лужанка» в с. Гать по вул. Головній, ОСОБА_1 рухаючись на цьому автомобілі не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість внаслідок чого з'їхав в кювет, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с. 11 т. 1).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на положення ст. 135-1 КЗпП України, зазначаючи про укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 р. N 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, і такі письмові договори може бути укладено з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 р. N 447/24 (далі - Перелік).

Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 у справі N 6-16цс12, договір про повну матеріальну відповідальність з працівником, який займає посаду, що не внесена до цього Переліку, не має юридичної сили та не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди.

У зазначеному Переліку відсутня посада інкасатора-водія та посада водія.

До цього Переліку включена посада інкасатора.

Норми, що визначають порядок здійснення інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні - встановлювала Інструкція з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затверджена постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 № 45, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Така інструкція розроблена відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про Національний банк України», інших нормативно-правових актів, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Цією Інструкцією визначено наступні терміни:

бригада інкасації - працівники підрозділу інкасації, визначені керівником банківської установи або керівником цього підрозділу інкасації для виконання завдань з перевезення цінностей або інкасації коштів;

інкасація коштів - збирання та доставка інкасаторами згідно з укладеними з клієнтами договорами валютних цінностей клієнтів до каси банківської установи та у зворотному напрямку;

інкасатор - особа підрозділу інкасації, яка здійснює інкасацію коштів та перевезення валютних цінностей;

інкасатор-водій - особа підрозділу інкасації, яка виконує обов'язки інкасатора та/або водія оперативного автотранспорту.

Отже, посада інкасатора-водія є окремою посадою, відмінною від посади інкасатора. При цьому посада інкасатора передбачає здійснення інкасації коштів та перевезення валютних цінностей.

Відповідно до п. 5 Глави 3 Інструкції для забезпечення схоронності валютних цінностей під час їх перевезення та інкасації з працівниками підрозділу інкасації - членами бригади інкасації укладається письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність або договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність відповідно до законодавства. Тобто, договір про повну матеріальну відповідальність з членами бригади інкасації укладається для забезпечення схоронності саме валютних цінностей, а не транспортних засобів.

Отже, договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з ОСОБА_1, не має юридичної сили в частині передачі йому автомобіля та не може бути підставою для матеріальної відповідальності за пошкодження автомобіля у повному розмірі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на положення п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, якою передбачено повну матеріальну відповідальність працівника у разі укладення договору відповідно до ст. 135-1 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача посилався також на положення п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, якою передбачено повну матеріальну відповідальність працівника у випадку, коли майно та інші цінності були отримані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Питання видачі довіреностей на одержання матеріальних цінностей, відпуску їх за довіреностями регулюються ст. 244, 245, 246 Цивільного кодексу. Під іншими разовими документами мають на увазі накладні або інші документи, передбачені чинними правилами документального забезпечення первинного бухгалтерського обліку. Довіреності звичайно видаються для одержання матеріальних цінностей у сторонніх організацій. Накладними (або іншими документами) оформляється видача матеріальних цінностей із складів, торгових залів для відправлення їх в інші організації, для торгівлі з лотків, у кіосках тощо.

Таким чином, підставою повної матеріальної відповідальності в цьому випадку є заподіяння шкоди невиконанням чи неналежним виконанням прийнятого працівником на себе обов'язку виконати окреме трудове завдання - одержати від третьої особи чи матеріально відповідального працівника трудового колективу за разовою довіреністю або іншим разовим документом під свою відповідальність визначене майно та інші цінності і передати його (повернути) в цілості і збереженості власнику або уповноваженому ним органу.

Отже, посилання представника позивача як на підставу повної матеріальної відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України на передачу відповідачеві автомобіля згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 05.09.2013 є безпідставним, оскільки такий акт не є разовим документом про передачу відповідачу автомобіля для виконання окремого трудового завдання - відповідач керував цим транспортним засобом з вересня 2013 року.

В той же час, колегія суддів також не бере до уваги посилання апелянта на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 18.07.2018, якою скасовано постанову Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 про визнання винним ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, а провадження у даній справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), оскільки відповідні обставини виникли після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Таким чином, укладений з ОСОБА_1 договір про повну матеріальну відповідальність не має юридичної сили в частині передачі йому автомобіля та не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі; відповідач не отримував автомобіль за разовою довіреністю або іншими разовими документами. Відтак, підстав для задоволення позову - немає.

Суд першої інстанції на зазначені обставини справи уваги не звернув та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Банку - відмовити.

Згідно з ст. 141 ЦПК України на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1815,50 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 1815,50 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2019 року.

Головуюча:

Судді: