н/п 2-н/174/67/2019
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2019 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши заяву Комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь заборгованості за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 2462,39 грн., за період з 01.07.2016 року по 01.07.2019 року та відстрочити стягувачу сплату судового збору на строк до ухвалення судового рішення.

За приписами ч.1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог встановлених ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Стаття 163 ЦПК України, містить вимоги, яким повинна відповідати заява про видачу судового наказу.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті ст. 254 ЦК України визначено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Проте, як вбачається з заяви про видачу судового наказу та документів доданих до неї, вимоги про стягнення заборгованості виходять за межі позовної давності, оскільки заявник просить суд стягнути заборгованість починаючи з 01 липня 2016 року, проте строк пред`явлення вимоги в цій частині, у відповідності до ст. 257 ЦК України, минув 01 липня 2019 року, а звернувся стягувач до суду 05 серпня 2019 року.

Згідно п.5 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Таким чином, беручи до уваги те, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, у видачі такого наказу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 165, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається учасниками справи через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.А.Борцова