РІШЕННЯ

Іменем України

23.01.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а саме стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 12829, 04 грн.; 40 000,00 грн. упущеної вигоди; 20000 грн. моральної шкоди, 6000 грн. витрати на правову допомогу та судові витрати.

Позовну заяву мотивує тим, що ОСОБА_3 17.08.2016 року о 11год. 40 хв. у м. Львові на перехресті вул. Перфецького-Кульпарківська, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1, порушив вимоги п.п 2.3.б.,10.1, 10.4 ПДР України, а саме був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не зреагував на її зміни та при повороті ліворуч не надав дорогу транспортному засобу марки «ВАЗ 217030» д.н.з. НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, в результаті чого дані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Самбірського міськрайонного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року у справі №452/2374/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку експерта-товарознавця від 19 вересня 2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля НОМЕР_3 в цінах на час проведення дослідження без врахування ПДВ, становить 50944, 30 грн.; вартість самої експертизи -1000 грн., послуги евакуатора, 350 грн., послуги на правову допомогу 6000 грн.

Згідно наданих квитанцій, сума витрат позивача становить 62829,04 грн. 07.11.2016 року страхова компанія відшкодувала збитки у розмірі 50000 грн.

Крім того, позивач займається підприємницькою діяльністю, а саме до ДТП здійснював виготовлення та доставку піци, приймав замовлення через інтернет. У звязку із пошкодженням транспортного засобу позивач втратив вигоду на 40000 грн.

Крім того, позивач зазначає, що справедливий розмір відшкодування моральної шкоди становить 20000 грн.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

09 лютого 2018 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, який мотивований тим, що обґрунтування загального розміру понесених витрат на суму 62829,04 грн., ОСОБА_1 наводить ряд квитанцій та товарних чеків на автозапчастини та роботи, однак, жодного документа на підтвердження завданих автомобілю «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкоджень, саме в ДТП від 17.08.2016р., не надає.

Крім того, всупереч вимозі п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відповідача як заінтересовану особу не було повідомлено про проведення технічного огляду пошкодженого автомобіля із зазначенням дати, місця та часу. Тобто, ОСОБА_2 був позбавлений можливості брати участь у проведенні огляду автомобіля «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_2, а експерт щодо причинно-наслідкового звязку наявних на досліджуваному автомобілі пошкоджень обставинам справи виходив із інформації наданої йому ОСОБА_1, який є зацікавленою особою. Крім того, на сторінці 4 Висновку №150 експертного автотоварознавчого дослідження від 19.09.2016р. Зазначено, що дослідженням технічного стану КТЗ встановити час пошкодження складових (до ДТП, під час ДТП, після ДТП) не входить в компетенцію автотоварознавчої експертизи, а є прерогативою автотехнічної експертизи.

Щодо упущеної вигоди, то така нічим не підтверджується, крім того позивачем не доведено використання саме автомобіля НОМЕР_3 для зайняття підприємницькою діяльністю, а саме доставкою піци.

Щодо моральної шкоди, позивач також на надав жодних доказів та не вказує з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір.

Як вбачається із договору про надання правової допомоги №18 від 25.11.2015р. , акта здачі-приймання послуг від 20.02.2017р. та прибуткового касового ордера №21 від 20.02.2017р. позивач поніс витрати у розмірі 6000грн. за 8 год. надання йому правової допомоги. Тобто, 1 година надання правової допомоги 750грн. Проте, згідно ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах (що діяв на час надання правової допомоги), розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Крім того, всупереч вимогам норм ЦПК України, позивачем не надано розрахунку розміру правової допомоги.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

12 червня 2018 року на адресу суду представник відповідача подала клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які підтверджують понесені витрати відповідачем на правову допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення аналогічно викладені у позовній заяв та просила такі задоволити.

Представник Відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічно викладені за змістом до відзиву та додатково наголосила на тому, що позивач не надав жодного документу, який підтверджує належність йому автомобіля НОМЕР_3. Крім того, в матеріалах справи відсутній повний текст висновку експертизи.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача кошти на правову допомогу.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 17.08.2016 року о 11год. 40 хв. у м. Львові на перехресті вул. Перфецького-Кульпарківська, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1, порушив вимоги п.п. 2.3.б.,10.1, 10.4 ПДР України, а саме був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не зреагував на її зміни та при повороті ліворуч не надав дорогу транспортному засобу марки «ВАЗ 217030» д.н.з. НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, в результаті чого дані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Самбірського міськрайонного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року у справі №452/2374/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме :протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обовязок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний звязок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №150 складеного, 26 вересня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 становить 50944,30 грн.

Однак суд звертає увагу на те, що вищевказаний висновок експерта не долучений у повному обсязі, а тому суд ставить під сумнів такий висновок.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю майну третьої особи».

Позивач зазначає, що згідно квитанції від 07.11.2016 р. страхова компанія виплатила суму збитків у межах ліміту на суму 50000 грн., однак такої квитанції до матеріалів справи не надано, що унеможливлює зясувати, хто отримувач коштів за заподіяну шкоду, більше того в матеріалах справи відсутній будь-який документ, який підтверджує належність транспортного засобу «ВАЗ 217030» д.н.з. НОМЕР_2 саме позивачу.

Позивач зазначив про те, що загальний розміру понесених ним витрат становить 62829,04 грн., та надав ряд квитанцій та товарних чеків на автозапчастини та роботи, однак, жодного документа на підтвердження завданих автомобілю «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкоджень, саме в ДТП від 17.08.2016р., не надав.

Крім того, суд не бере до уваги доводів позивача щодо упущеної ним вигоди, оскільки такі доводи нічим не підтверджуються, більше того належність автомобіля позивачу нічим не підтверджена, як і сам факт його використання у підприємницькій діяльності.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Судом встановлено, що позивачем не надано жодного підтвердження того, в чому полягає моральна шкода та визначений розмір такої.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи, витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Судом встановлено, що 17 березня 2018 року між адвокатом ОСОБА_4 Орестовчием та ОСОБА_2 Михайловчем укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно розрахунку розміру правової допомоги у цивільній справі №465/6944/16-ц та акту виконаних робіт, сума за надані послуги ОСОБА_5 складає 10238,40 грн.

Крім того, сплата вищевказана сума підтверджується квитанціями про перерахунок коштів адвокату ОСОБА_4 за адвокатські діяльність та рахунки фактури.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,137 ,223,247,263,265,280, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10238,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ванівський Ю.М.