ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі: головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, ГУ НП у Дніпропетровській області, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, ГУ НП у Дніпропетровській області, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальна справа № 200/25455/15-к. Позивач вважає, що слідчим ГУ НП в Дніпропетровській області складено, а прокуратурою Дніпропетровської області затверджено обвинувальний акт у вказаній справі, який суперечить законодавству, що робить його дію незаконною. Наслідком подання обвинувального акту є тримання позивача під вартою, що позбавляє його можливості реалізувати свої конституційні права. Вказує, що у справі вказано розмір матеріальної шкоди без будь-якого висновку експерта.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути на його користь з Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000317, складеного старшим слідчим в ОВС відділу РОВС та ЗУОГ і ЗО СУ Національної поліції України в Дніпропетровській області Василевичем Р.О., та затвердженого прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області Батраком С.С., ОСОБА_1 обвинувачений в організації вчинення та вчиненні заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб. в особливо великих розмірах, за ознаками ч.3 ст.27 ч.4 ст.190 КК України.

За твердженням позивача, кримінальна справа за його обвинуваченням на даний час перебуває у провадженні суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що у кримінальному провадженні розмір матеріальної шкоди був визначений без висновку експерта, а також на те, що наслідком подання обвинувального акту є тримання позивача під вартою, що позбавляє його можливості реалізувати свої конституційні права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного, на його думку, права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при здійсненні досудового розслідування незаконним не визнавались.

Сам по собі факт обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в зв'язку зі здійсненням відносно нього кримінального провадження, не свідчить про порушення його прав та незаконні дії органів досудового розслідування, оскільки ст.183 КПК України передбачено можливість застосування відносно підозрюваного або обвинуваченого такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1166 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

При цьому у відповідності до ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 4 вищевказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте, доказів на підтвердження того, що дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури щодо ОСОБА_1 були визнані незаконними позивачем суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Підстави та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування визначено главою 26 КПК України.

Тобто, перевірка правомірності дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства та прокуратури при проведенні дій, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, не відноситься до компетенції судів цивільної юрисдикції.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення судів у справі №199/362/14-ц, якими в аналогічній ситуації, на його думку, з відповідачів було стягнуто моральну та матеріальну шкоду, є безпідставними, оскільки обставини в даній справі відрізняються від обставин в цій справі, зокрема відсутністю даних про оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування відповідно до закону, що могло бути підставою для стягнення моральної шкоди.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко