Справа № 465/3799/11 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/811/969/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника П»ятої Львівської державної нотаріальної контори - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_7, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», державний нотаріус П'ятої Львівської державної нотаріальної контори - Кірілова Т.М. про визнання недійсним договору дарування та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_7, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», державний нотаріус П'ятої Львівської державної нотаріальної контори - Кірілова Т.М. про визнання недійсним договору дарування та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_9

Після його смерті вона звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Там її стало відомо про те, що 22 липня 2008 року ОСОБА_9 на підставі договору дарування подарував належну йому ѕ частини спірної квартири ОСОБА_2

Її брат ОСОБА_9 з 25 червня 2008 року по 23 липня 2008 року, а також з 11 серпня 2008 року по 03 вересня 2008 року перебував на стаціонарному лікуванні в п»ятій комунальній міській клінічній лікарні, де йому було встановлено діагноз внаслідок якого він не усвідомлював значення своїх дій.

З урахуванням зазначених обставин позивач на підставі ст.ст.203,215,216 ЦК України просила:

визнати недійсним договір дарування ѕ частин квартири АДРЕСА_1, що був укладений 22 липня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом П»ятої Львівської нотаріальної контори;

визнати недійсним витяг з реєстру права власності на ѕ кватрири АДРЕСА_1 нерухоме майно №19905312 від 15 серпня 2008 року виданого на підставі договору дарування №3-2066 від 22 липня 2008 року.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки районним судом не врахована позиція представника позивача по суті позовних вимог, а також доводи, які надані представником позивача в судових дебатах не спростовані, а рішення суду трактується на підставі висновку № 259 судово-психіатричної експертизи від 06.04.15р., яка проведена посмертно і не може мати будь-якого доказового значення у вказаній справі.

Також звертає увагу, що судом не надано оцінки посиланням на постанову Верховного суду України від 16.03.2016р. №6-93цс16, крім того не враховано постанову Верховного Суду України від 06.04.2016 р. № 6-551цс16, а саме наявність помилки дарувальника при вчиненні правочину та його вчинення під впливом тяжких обставин та на вкрай не вигідних умовах.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова скасувати і винести нове рішення яким позов задовольнити.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з»явились, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, поясненняОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 а також представника П'ятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, щодо заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як зазначено у ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Частиною 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення.

Як вірно встановлено судом першої інстанціїОСОБА_9 на праві приватної власності належало 3/4 частини квартири по АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування частки квартири від 22 липня 2008р., ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, яка в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 27,1 кв.м., загальна площа 36,7 кв.м. Умовами даного договору передбачено право ОСОБА_9 по життєвого проживання у вищевказаній квартирі. (а.с. 9)

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 16 жовтня 2008 р., серія НОМЕР_1, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6)

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №18905312 від 15.08.2008р., ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 28)

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2008р. ОСОБА_5 є спадкоємцем до 1/2 частки спадкового майна ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкове майно складається з 1/2 (однієї другої) частки квартири АДРЕСА_1, яка в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 27,1 кв.м. загальна площа квартири 36,76 кв.м. (а.с. 10).

Районним судом встановлено, що ОСОБА_9 з 25 червня 2008р. по 23липня 2008р. стаціонарно лікувався у комунальній п'ятій клінічній лікарні з діагнозом виразкова хвороба шлунка, резекція шлунка, стан хворого поступово покращувався і 23 липня 2008р. він був виписаний із стаціонару в стані близькому до задовільного.

Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого №7821, з 11серпня 2008р. по 03 вересня 2008р. ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальній п'ятій клінічній лікарні з діагнозом Cr сліпої кишки ТhN2МІ 1У ст. 1Укл.гр., часткова кишкова непрохідність, 1ХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпохронічна анемія, гіпертензія простати.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 259 від 06.04.2015р., ОСОБА_9, в момент укладання ним договору дарування 22.07.2008р. стійким хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 94-97).

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_5, оскільки не доведено, що в момент укладення договору дарування від 22 липня 2008 року ОСОБА_9 не усвідомлював значення своїх дій та керував ними.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_6 з посиланням на практику Верховного суду України від 16.03.2016 року у справі №6-93 цс16 та від 06.04.2016 року у справі №6-551 цс 16 формує висновок про те, що ОСОБА_9 вчинив правочин 22 липня 2008 року під впливом тяжких обставин, внаслідок тяжкої хвороби, на вкрай невигідних умовах, під впливом помилки оскільки подарував єдине житло за відсутності фактичної його передачі.

Проте, вимог про визнання правочину недійсним з підстав передбачених ст.ст.229, 230,233 ЦК України в суді першої інстанції позивачка не заявляла і такі не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.367 ЦК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування з підстав передбачених ст.ст.203, 2015, 225 ЦК України.

Ще раніше, зокрема у жовтні 2008 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_11 про визнання недійсним договору дарування ѕ частини квартири АДРЕСА_1, укладеного 22 липня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 з тих підстав, що ОСОБА_9 не підписував даного договору, однак згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2011 року позовну заяву ОСОБА_5 було залишено без розгляду у зв»язку з добровільним вирішенням спору (справа №2-117/11 а.с.203).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.