Справа №: 398/753/19
провадження №: 2/398/904/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" серпня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

представника позивача - Тригубенка В.І. ,

представника відповідача - адвоката Мунтяна В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 листопада 2010 року в розмірі 121 408,62 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 31 січня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 191 053,83 грн., яка складається з: 5 084,76 грн. - заборгованість за кредитом; 182 019,07 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 950,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 31 січня 2019 року в розмірі 121 408,62 грн., яка складається з: 5 084,76 грн. - заборгованість за кредитом; 116 323,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом з 03 листопада 2010 року по 30 липня 2018 року (а. с. 2 - 4, 86 - 89).

Відповідач в своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що позивачем неправомірно підвищено відсоткову ставку по кредиту. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. При цьому визнав, що отримував кредитну картку зі строком дії до жовтня 2017 року (а. с. 64 - 65, 77 - 78, 117).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що між сторонами укладено кредитний договір. Відповідач активно користувався кредитним коштами, про припинив виконувати свої зобов`язання внаслідок чого утворилась заборгованість. З урахуванням викладеного, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 31 січня 2019 року в розмірі 121 408,62 грн., яка складається з: 5 084,76 грн. - заборгованість за кредитом; 116 323,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом з 03 листопада 2010 року по 30 липня 2018 року.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що не заперечує щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, в той же час заперечував проти стягнення відсотків за користування кредитом.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього , оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

03 листопада 2010 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та оформлення на його ім`я платіжної картки. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку (а. с. 8). Також, крім анкети-заяви, відповідач особисто підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначено, зокрема відсоткова ставка за кредитом, розмір комісії, пені та штрафів за порушення кредитних зобов`язань тощо (а. с. 9,10 - 40). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

За цим договором про надання банківських послуг відповідач отримав кредит у розмірі 5 600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, здійснивши останній платіж 12 квітня 2016 року в сумі 150,00 грн., у зв`язку з чим станом на 31 січня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 121 408,62 грн., яка складається з: 5 084,76 грн. - заборгованість за кредитом; 116 323,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом з 03 листопада 2010 року по 30 липня 2018 року(а. с. 5- 7).

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому з наданого розрахунку вбачається, що в період з 03 січня 2010 року по 31 серпня 2014 року за користування кредитом позивач нараховував відсотки в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,80% річних, в період з 01 квітня 2015 року по 31січня 2019 року - 43,20% річних.

Тобто, вбачається, що позивач неодноразово збільшував відсоткову ставку за кредитом.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, останній отримав кредит з відсотковою ставкою 2,5% в місяць, тобто 30% в рік (а. с. 8). За таких обставин суд виходить, із умов кредитування, які підписані відповідачем. Доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки в порядку, передбаченому зазначеними нормами ЦК України, та його письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано.

Згідно з частиною першою статті 1048 та частиною першою статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Отже, не можна погодитися з розрахунком позивача, що проценти підлягають стягненню станом на 30 липня 2018 року, оскільки строк дії кредитної картки закінчився 31 жовтня 2017 року, що не оспорюється сторонами (а. с. 87 - зворотній бік, 117).

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

У зв`язку з відсутністю письмової згоди відповідача на збільшення відсоткової ставки та нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 31 жовтня 2017 року, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою та після спливу визначеного договором строку кредитування є неправильним, суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом. Проценти необхідно нараховувати виключно на тіло кредиту за процентною ставкою 30% на рік і тільки в межах строку дії кредитної картки, тобто до 31 жовтня 2017 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитом становитиме:

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, за період з 03 листопада 2010 року по 31 серпня 2014 року заборгованість за відсотками за відсотковою ставкою 30% річних складає 1 242,68 грн. (а. с. 5 - 7).

Відповідно до того ж розрахунку сальдо поточної заборгованості за період з 01 вересня 2014 року по 31жовтня 2017 року становить 5 084,76 грн.

Кількість днів прострочки за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2017 року (кількість днів за які здійснюється нарахування) становить 1 156 днів.

За період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2017 року заборгованість за відсотками по відсотковій ставці 30% річних з урахуванням сплачених за цей період відповідачем коштів на погашення кредитної заборгованості (відсотків за користування кредитом) складає 3 848,33 грн. (5 084,76 грн./100х30%=1 525,43 грн. відсотків в рік, 1 525,43 грн./360х1 156 = 4 898,33 грн. - 200,00 грн. - 50,00 грн. - 100,00 грн. - 200,00 грн. - 500,00 грн. = 3 848,33 грн.).

Всього заборгованість за відсотками за період з 03 листопада 2010 року по 31 жовтня 2017 року складає 5 091,01 грн. (3 848,33 грн. + 1 242,68 грн. = 5 091,01 грн.).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ст. ст. 261, 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки, 12 квітня 2016 року відповідач здійснив останній платіж в сумі 150,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним свого боргу, а також, укладаючи кредитний договір, сторони узгодили, що строк кредитування відповідає строку дії кредитної картки, тобто до 31 жовтня 2017 року, що не оспорюється сторонами, та позивач звернувся з позовом в суд у березні 2019 року - в межах трирічного строку позовної давності, то строк позовної давності не сплив.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5 084,76 грн. та за відсотками за користування кредитом в розмірі 5 091,01 грн.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 153,68 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код за ) заборгованість за кредитним договором станом на 31 січня 2019 року в розмірі 10 175 (десять тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 77 коп., яка складається з:

5 084 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом;

5 091 грн. 01 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код за ) судовий збір в розмірі 153 (сто п`ятдесят три) грн. 68 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Авраменко