Дата документу 18.02.2019 Справа № 332/747/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№332/747/18 Головуючий у 1 інстанції: Безлер Л.В.
№ 22-ц/807/653/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначало, що на підставі укладеного договору б/н від 17.02.2006 року із відповідачем, остання отримала кредит у розмірі 4000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки, при цьому у зв'язку із порушеннями зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 02.03.2018 року відповідач має заборгованість в сумі 36014, 47 грн., яка складається з наступного: 3277, 10 грн. - заборгованість за кредитом, 30546, 20 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 500, 00 грн. - штраф (фіксована складова), 1691, 17 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 17.02.2006 року було укладено договір б/н, за яким ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 4000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір було оформлено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій вказано, що він разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, зазначено строк дії карти - 3 роки.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 02.03.2018 року (а.с. 4-5) у відповідача є заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 36014, 47 грн., яка складається з наступного: 3277, 10 грн. - заборгованість за кредитом, 30546, 20 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 500, 00 грн. - штраф (фіксована складова), 1691, 17 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09.09.2008 року у справі № 2-1719/08 з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 7987, 27 грн (а.с. 44). Заборгованість виникла за кредитним договором від 17.02.2006 року та складалась із заборгованості за кредитом в сумі 3277, 10 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 4710, 17 грн. Вказане рішення набуло законної сили. Існування вказаного судового рішення та його належності до даного спору не оспорюється представником позивача, що підтверджується відповіддю на відзив (а.с. 55).

З огляду на наявність зазначеного судового рішення, ухвалою суду від 30.10.2018 року провадження в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 7987, 27 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3277, 10 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 4710, 17 грн. було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Тож судом першої інстанції зроблений висновок що заборгованість за тілом кредиту в сумі 3277, 10 грн. та частково проценти за користування кредитом вже були стягнуті з відповідача заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2008 року у справі № 2-1719/08.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц прийшла до висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення п. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на зазначений висновок, суд першої інстанції правильно вважав, що у позивача були відсутні правові підстави нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування до повного погашення заборгованості за кредитом.

В іншій частині вимог суд першої інстанції відмовив з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Так, судом було встановлено, що останній платіж відповідачем за кредитним договором від 17.02.2006 року було внесено 25.04.2006 року, подальші автоматичні списання позивачем коштів не свідчать про добровільне виконання позичальником свого обов'язку, яке потягло б переривання строку позовної давності, тим більше навіть із моменту закінчення строку дії картки до моменту проведення такого списання пройшло понад 6 років

Тож суд першої інстанції зробив правильний висновок про те. що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувшись до суду із позовом у 2018 році пропустив трирічний строк позовної давності щодо стягнення відсотків за період з 28.05.2008 року по 27.06.2008 року, про застосування наслідків спливу якого заявив представник відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що строк позовної давності перерваний тому що відповідачем 31.7.2015 року було внесено грошову суму у розмірі 723 гр. на погашення боргу є неспроможним, тому що на час здійснення цього платежу у 2015 році строк позовної давності вже сплинув.

У правовому висновку ВСУ від 29.03.2017 року по справі № 6-1996цс16, зазначено, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності, а у даній справі на час здійснення зазначеного у апеляційній скарзі платежу строк позовної давності вже минув.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 лютого 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков