РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"11" лютого 2019 р. 145/2014/18 2/145/159/2019 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що вона являється власником житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1

Дана обставина стверджується Договором дарування від 13 жовтня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори Данилишиною Г.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1283.

Тиврівським районним структурним підрозділом КП "ВООБТІ" було зроблено відповідний реєстраційний запис в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 124, 14 вересня 2007 року, та проставлено печатку про вчинення реєстраційної дії на Договорі дарування.

В даному будинку зареєстрований з 06 серпня 1999 року по теперішній час ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - її син.

В тому ж році 1999 році перестав проживати у будинку відповідач, забравши всі свої речі, де зараз проживає їй невідомо, відносин не підтримують.

Відповідач по справі не є членом її сім'ї, вони не ведуть спільне господарство, комунальні послуги не сплачує, коштів на утримання будинку та його ремонт не надає, орендну плату не вносить, договір про оренду будинку між ними не укладався.

Зараз виникла необхідність в отриманні субсидії і наявність зареєстрованої але не проживаючої особи перешкоджає її в отриманні.

Відповідач по справі фактично відмовилася від сервітуту не проживаючи у будинку і, вивізши всі свої речі.

Іншого позову до цього ж відповідача, з тим самим предметом і з тих самих підстав не подавалися.

Просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження таким, що втратив право на користування житловим будинком який розташований за адресою: АДРЕСА_1

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник Лісниченко Г.С. в судове засідання не з'явилися. Лісниченко Г.С. надала суду заяву, в якій просить позовну заяву ОСОБА_1 розглянути у її відсутність, позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання двічі (16.01. та 11.02.2019) не з'явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, за місцем реєстрації, що стверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області № 4/21419 від 21.11.2018 року та довідкою виконавчого комітету Сутисківської селищної ради № 02-15/745 від 20.11.2018 року , повернутими поштовими конвертами з відмітками «адресат по даному адресу не проживає» з судовими повістками на 16.01. та 11.02.2019 року. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило.

Іншої адреси місцезнаходження відповідача суду не надано.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з положень ст. 128 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи.

За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

Відповідно до договору дарування від 13.10.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори Данилишиною Г.О., ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 цілий житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. Право власності на даний будинок зареєстровано за позивачкою 14.09.2007 року в КП «ВОООБТІ».

Рішенням Сутисківської селищної ради 4 сесії 7 скликання від 03.02.2016 року вулицю "ІНФОРМАЦІЯ_2" перейменовано на вулицю "ІНФОРМАЦІЯ_2" (а.с.9).

В даному будинку з 06.08.1999 року зареєстрований ОСОБА_2, що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 3737 від 02.11.2018 року.

Проте, згідно акту обстеження місця проживання від 01.11.2018 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в даному будинку, але фактично з 1999 року за цією адресою не проживає, його особисті речі в будинку відсутні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 20 років в належному позивачу житловому будинку не проживає, беручи до уваги те, що він не оплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті та враховуючи вищезазначену правову позицію ВСУ, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Доказів на спростування позову не надано.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження таким, що втратив право на користування житловим будинком який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Тиврівського районного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення - якщо заява про перегляд заочного рішення буде подана протягом двадцяти днів з дня отримання ним копії повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 11.02.2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення суду не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Кіосак Н. О.