Справа №560/1480/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Волкодав А.А.,

представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Дубровицького району Рівненської області, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 сільської ради Дубровицького району Рівненської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 вересня 2017 року померла її сестра ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно. І тому, коли вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини та в письмовій формі надано роз'яснення, що з цього приводу вона має звернутися до суду. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_6, яка померла 06 вересня 2017 року, в три місяці.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Дубровицького району Рівненської області ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що він особисто був знайомий із ОСОБА_5 Вона була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, однак фактично проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким належну їй 1/3 частину земельної ділянки, про яку йде мова в позові, заповіла ОСОБА_7, в якої і проживала, починаючи з серпня місяця 2016 року по день своєї смерті 06 вереня 2017 року. ОСОБА_7 у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини. Твердження позивача про те, що вона начебто спілкувалася з померлою, цікавилася її життя, приїжджала до неї, не відповідають дійсності. Також не відповідають дійсності твердження позивача про те, що вона начебто відвідувала сільську раду та дізналася, що ОСОБА_5 ніякого заповіту за життя не склала. У зв'язку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні вказаного позову.

Від третьої особи Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника управління юстиції.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Як передбачено статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається зі статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 померла 06 вересня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис №25 та підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №210868.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким належну їй 1/3 частину земельної, загальною площею 7,7209 га, кадастровий номер :02:000:0187 в межах згідно з планом, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, заповіла ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительці с. Соломіївка, вул. Центральна, 48, Дубровицького району Рівненської області.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що влітку 2016 року до неї зателефонував сільській голова ОСОБА_2 та повідомив, що в лікарні лежить жінка, якій треба допомогти, бо їй нема де проживати. Приїхавши до лікарні, вона познайомилась із ОСОБА_5. ОСОБА_5 їй розповіла , що вона приїхала до родичів в с. Кураш Дубровицького району, однак вони її побили, а тому повернутись на проживання до них вона не хоче. Після цього, вона намагалася знайти для ОСОБА_5 будинок на території сільської ради, в якому ОСОБА_5 могла би проживати. Не знайшовши будинок, вона запропонувала ОСОБА_5 проживати у неї. Через декілька днів проживання, ОСОБА_5 попросила, щоб її повозили по родичах, які живуть у Рівненській області, з надією, що її хтось забере проживати до себе. Однак, ніхто з родичів не захотів її забрати, а тому вона залишилась проживати у неї. Через деякий час, влітку 2017 року ОСОБА_5 повідомила їй, що склала на її ім'я заповіт. 06 вересня 2017 року ОСОБА_5 померла. Вона провела її поховання, через рік після її смерті установила на могилі пам'ятник. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини. Твердження позивачки про те, що вона спілкувалася із ОСОБА_5, відвідувала її, була на її похованні, не відповідають дійності. За весь період проживання у неї ОСОБА_5, позивачка жодного разу не зателефонувала ні до неї, ні до сестри ОСОБА_5

Вказане підтверджуєтсья копією заповіта ОСОБА_5, посвідченого секретарем Соломіївської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, витягом про реєстрацію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, копії яких долучені до матеріалів справи.

Як встановлено статтями 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Причинами пропуску вказаного строку позивач вказує те, що вона постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4, похилий вік, тяжку хворобу в період з березня 2017 року по грудень 2017 року та те, що вона не знала про смерть сестри та не мала змоги приїхати до с. Кураш, Дубровицького району.

Згідно з частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, суд за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, якщо визнає поважними причини, з яких було пропущено встановлений законом шестимісячний строк.

Частиною 1 статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Надані позивачем довідки та копії медичної картки лише підтверджують факт її звернення до лікаря та лікування у березні місяці 2017 року та грудні місяці 2017 року (а.с.20-23).

За таких обставин суд зазначає, що позивач жодних доказів про наявність причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали їй у встановлений законом шестимісячний строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень статті 1272 Цивільного кодексу України не надав.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що позивач в силу вимог сатті 1241 Цивільного кодексу України не входить до кола осіб, які мають обов'язкову частку у спадщині, а також те, що ОСОБА_5 за життя було складено заповіт на ім'я ОСОБА_7, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини.

Отже, позивачем не доведена поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Більше того, ОСОБА_7, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, а позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на час відкриття спадкової справи, натомість ввела суд в оману, вказавши у позові, що вона є єдиним спадкоємцем, про що свідчить її заява від 17 вересня 2018 року (а.с.25).

З урахуванням цієї обставини, а саме наявності іншого спадкоємця за заповітом - ОСОБА_7, яка може претендувати на вказане ним спадкове майно та оформила свої законні права на спадкування, суд вважає, що позивач обрав неправильний спосіб захисту права і задоволення позовних вимог не ґрунтується на законі та не буде мати для нього жодних юридичних наслідків.

За таких обставин підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини судом не встановлено.

Керуючись статтями 3, 4, 12, 81, 141, 264, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Дубровицького району Рівненської області, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 19 лютого 2019 року.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_8