Дата документу 12.02.2019 Справа № 554/8559/18
Провадження №2/554/37/2019
12 лютого 2019 року м.Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави у складі:
головуючого судді Андрієнко Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Карабаш О.В.,
третьої особи ОСОБА_1,
третьої особи ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_5 про звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності,-
У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на підставі розпорядження управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради №1791 від 01.12.2008 року було видано свідоцтво про право власності на житло (серія САС №309128), а саме на квартиру №223, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.В.Андрієвського (Петровського), 31 в рівних частинах по 1/4 частки кожному. Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 своїми діями спричиняє не тільки матеріальну шкоду, отримуючи кредити в різних фінансових установах значні кошти, які сплачує переважно позивач ОСОБА_4, але навіть довів останню до тяжкого фізичного стану, інвалідності І-ї групи, чим завдав моральної шкоди позивачу та іншим співвласникам нерухомого майна, яку позивач оцінює в 150000,00 грн. (а.с.1-3).
24.10.2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.9).
04.01.2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.54).
У судовому засіданні треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_1, а також представник третьої особи ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві в уточненій редакції, просили задовольнити позов у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в пресі , причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надходили.
У судовому засіданні 12.02.2019 року ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності відповідача, проти чого не заперечував позивач, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення учасників справи, а також допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
У відповідності до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.
Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом
Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Положеннями ст.355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Виходячи зі змісту ст.366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.
Зважаючи на вимоги ст.371 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.
Таким чином, визначальним для застосування статті 366 ЦК України є доведеність недостатності у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення.
У розумінні ст.366 ЦК України звернення стягнення на майно боржника може здійснюватися у процесі виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». За статтею 50 цього Закону у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, яка визначається судом за поданням державного виконавця.
З матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру за адресою: м.Полтава, вул.В.Андрієвського (Петровського)АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.12.2008 року серії САС №309128, що видане на підставі розпорядження управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради №1791 від 01.12.2008 року, належить ОСОБА_2 (1/4 частки) та членам його сімї: ОСОБА_4 (1/4 частки), ОСОБА_5 (1/4 частки), а також ОСОБА_1 (1/4 частки) (а.с.4,5).
Позивач вважає , що їй завдана моральна шкода та вона внаслідок пияцтва сина , його боргів за кредитами отримала 1 групу інвалідності за нервовим захворюванням.
Доказів того , що отримана група інвалідності позивачем якимось чином повязана із протиправними діями відповідача.
Так, підстави припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників визначено статтею 365 ЦК України.
Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.
Суд вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав. Позбавити права власності особу можливо лише у випадках передбачених ст. 365 ЦК України , а не тому , що їй завдана моральна шкода.
Вимоги позивача про визнання права власності за нею на частину квартиру суперечить чинному законодавству.
Суд зазначає, що порядок звернення стягнення на майно боржника встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно якого передбачено, що у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ч.1 ст.50 цього закону, ч.1 ст.443 ЦПК України).
Крім того, слід зазначити, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, відповідно до ст.50 Законом України «Про виконавче провадження» вимоги про виділ частки квартири для звернення стягнення на неї, визначається судом виключно за поданням державного виконавця.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги про звернення стягнення на майно здійснюється у процесі виконавчого провадження в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Позовні вимоги не відповідають способу захисту передбаченого ст. 16 ЦК України.
Відповідач не є боржником в розумінні вимог ст. ст. 370, 371 ЦК України.
За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
В силу вимог статті 366 ЦК України ОСОБА_4, як співвласник квартири за адресою: м.Полтава, вул.В.Андрієвського (Петровського), 31, кв.223 має право на переведення на неї прав іншого співвласника ОСОБА_1 та визнання права власності на ту частку квартири, розмір якої відповідає сумі боргу, якщо він є боржником у виконавчому провадженні.
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відповідача ОСОБА_1 не може бути позбавленою права власності на частину спірної квартири, виходячи з обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги про припинення права власності на 1/4 частину квартири в рахунок погашення заборгованості за зобовязаннями відповідача та припинення права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири з одночасним визнання права власності за позивачем є безпідставними.
Разом із тим, вимоги про відшкодування моральної шкоди на користь позивача, як в первісному позові, так і в уточненій позовній заяві ОСОБА_6 не заявлялися, а тому судом по суті судом не вирішувались, що відповідає ст.13 ЦПК України.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, оскільки позивач в силу закону звільнений від сплати судових витрат, суд вважає віднести такі витрати на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 346, 355, 366, 371 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 89 141, 229, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_5 про звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2019 року.

Суддя Г.В. Андрієнко