ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 723/1960/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинак О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»

апеляційна скарга ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В.Т.

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2774, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 1 березня 2017 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Ропча», загальною площею 968,4 кв.м., та земельну ділянку, на якій розташовані вказані будівлі, площею 1,916 га, які знаходяться по АДРЕСА_1

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, згідно із статтею 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, № 296/5 (далі - Порядок), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5.

Згідно частин 1, 3 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» 2 вересня 1993 року N3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктом 1-1 Переліку для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно підпункту 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи:

якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2007 року між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 99 000 доларів США, що було еквівалентно 499950 гривень, з процентною ставкою 12 відсотків річних з кінцевим терміном до 17 червня 2028 року (а.с.9-14).

В забезпечення виконання умов вказаного вище договору 18 червня 2007 року між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. Відповідно до умов вказаного договору позивач передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Ропча», загальною площею 968,4 кв.м., та земельну ділянку, на якій розташовані вказані будівлі, площею 1,916 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.19-24).

17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами відповідно до умов якого право вимоги за вищевказаним кредитним договором набуло ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 27).

Представник ПАТ «Альфа-Банк» звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловському В.А. з заявою, в якій просив вчинити виконавчий напис на вказаному вище іпотечному договорі.

Зазначав, що у ОСОБА_1 за період з 1 січня 2016 року по 1 січня 2017 року виникла заборгованість в сумі 65 053 доларів США 25 центів, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 57 337 доларів США 50 центів, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 7512 доларів США 8 центів, заборгованості за комісією в сумі 203 долара США 67 центів (а.с.77).

1 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Ропча» та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, які знаходяться по АДРЕСА_1

У вказаному виконавчому написі зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки слід погасити заборгованість ОСОБА_1, яка виникла внаслідок невиконання умов кредитного договору за період з 1 січня 2016 року по 1 січня 2017 року, а саме заборгованості за кредитом в сумі 57 337 доларів США 50 центів, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 7512 доларів США 8 центів, заборгованості за комісією в сумі 203 долара США 67 центів (а.с.7-8).

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок Верховного Суду виклав в постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса між сторонами існував невирішений спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором від 18 червня 2007 року.

Вказана обставина підтверджується копією ухвали Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 6 лютого 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, запереченням на позовну заяву відповідача ОСОБА_1, ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2018 року про призначення судово-економічної експертизи ( а.с. 31-40).

Суд першої інстанції також не врахував, що із змісту оспорюваного виконавчого напису від 1 березня 2017 року вбачається, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки слід погасити заборгованість ОСОБА_1, яка виникла внаслідок невиконання умов кредитного договору за період з 1 січня 2016 року по 1 січня 2017 року, а саме заборгованості за кредитом в сумі 57 337 доларів США 50 центів, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 7512 доларів США 8 центів, заборгованості за комісією в сумі 203 долара США 67 центів (а.с.7-8).

Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору від 18 червня 2007 року, який був укладений між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 за управління кредитом позичальник сплачує щомісячну комісійну винагороду в розмірі 400 гривень (а.с. 10).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таку правову позицією Верховний Суд виклав в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/25972/14-ц.

Враховуючи зазначені вище законодавчі акти та правову позицію Верховного Суду слід зробити висновок про те, що сума боргу в частині нарахованих комісійних платежів не є безспірною.

Суд першої інстанції також не врахував, що банк в порушення умов кредитного договору нарахував комісійні платежі в доларах США.

За таких обставин на момент вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису ОСОБА_1 як боржник не мав безспірної заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк», як стягувачем.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2774, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 1 березня 2018 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме комплекс будівель та споруд бази відпочинку «Ропча», загальною площею 968,4 кв.м., та земельну ділянку, на якій розташовані вказані будівлі, площею 1,916 га, які знаходяться по АДРЕСА_1

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

З квитанції від 7 червня 2018 року №84 вбачається, що позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 680 гривень.

З квитанції від 7 червня 2018 року №85/к3 вбачається, що позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову в сумі 850 гривень, хоча мав сплатити відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» 352 гривні 40 копійок.

З квитанції від 26 грудня 2018 року №ПН3158 вбачається, що позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 1020 гривень.

З квитанції від 15 січня 2019 року №193 вбачається, що позивач ОСОБА_1 додатково сплатив судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 37 гривень 20 копійок.

Отже, з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2089 гривень 60 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2774, вчинений 1 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме комплексу будівель та споруд бази відпочинку «Ропча» та земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, які знаходяться по АДРЕСА_1

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 2089 (дві тисячі вісімдесят дев'ять) гривень 60 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 18 лютого 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна