Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 135/1119/16-ц

провадження № 61-15921св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О.(суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Стеблюк Л. П., Сала Т. Б., Якименко М. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт») про визнання договорів № 05418/16 від 13 квітня 2016 року та № 05418 від 13 квітня 2016 року недійсними, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 13 квітня 2016 року між ним та відповідачем було укладено Договір № 05418/16, згідно з яким Товариство зобов`язалося за плату вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання позивачем позики, розмір якої визначений в Додатку № 1 до Договору, в тому числі: включити позивача до складу програми «Економ»; присвоїти та повідомити учаснику його персональний код у програмі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснювати весь необхідний об`єм документообігу та листування щодо участі позивача у програмі; здійснювати необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання позивачу позики; представляти інтереси позивача в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, пов`язаних з виконанням даного Договору; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

Крім того, 13 квітня 2016 року між ним та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договір № 05418, за яким замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання за плату в розмірі 2 970 грн, здійснити такі дії: копіювання та сканування представлених замовником матеріалів і документації; перевірку достовірності наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних; скласти, з урахуванням побажань замовника, договір та інші необхідні письмові документи щодо його участі у програмі "Економ", з дотриманням вимог чинного законодавства; надати інформаційні, консультативні, роз`яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі та з питань податкового, цивільного, фінансового та господарського законодавства, щодо участі замовника у програмі.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 сплатив 2 970 грн, а також 29,70 грн комісії, всього 2 999,70 грн. Проте, по даний час позику він так і не отримав.

Вважає, що спірні договори містять несправедливі умови щодо встановлення жорстких обов`язків споживача, що є порушенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, положеннями статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману. Також з`ясувалось, що діяльність відповідачів містить ознаки надання фінансових послуг та підлягає ліцензуванню. Відсутність у відповідача ліцензії є підставою для визнання недійсними договорів.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просив визнати недійсними договори від 13 квітня 2016 року № № 05418 та № 05418/16, стягнути з ТОВ «ЕкономКомфорт» збитки в сумі 2 999,70 грн (2970 грн та 29 грн 70 коп. комісії), моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 05418 від 13 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕкономКомфорт».

Визнано недійсним договір № 05418/16 від 13 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕкономКомфорт».

Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_1 2 999,70 грн, сплачених за договором № 05418 від 13 квітня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на користь держави судовий збір в сумі 1 653,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання договорів недійсними, суд виходив з того, що діяльність відповідача підпадає під визначення надання фінансових послуг, що потребує обов`язкової ліцензії, тому договір № 05418/16 є недійсним, як вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Крім того, не повідомлення позивача про відсутність ліцензії позбавило останнього можливості свідомого вибору - оформляти чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми, що є нечесною підприємницькою практикою, оскільки вводить споживача в оману. У разі недійсності правочинів кожна сторона зобов`язана повернути другій все, що отримано на виконання правочину.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивач не довів факт її завдання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ЕкономКомфорт» задоволено частково.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року скасовано та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_1 2 999,70 грн, сплачених за договором № 05418 від 13 квітня 2016 року та судовий збір в сумі 1 653,60 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в діяльності відповідача відсутні послуги, метою яких є операції з фінансовими активами учасників і будь-яких оплат за такі послуги умови договорів не містять, тому підстав для визнання договорів недійсними немає. Оскільки за заявою ОСОБА_1 з 25 квітня 2016 року договір № 05418/16 від 13 квітня 2016 року розірвано, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти, сплачені на виконання недійсних правочинів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ЕкономКомфорт» просить змінити рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року в частині стягнення з відповідача коштів за виконаним договором та відмовити позивачу в позові.

Отже, рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року оскаржується лише в частині стягнення з відповідача грошових коштів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд дійшов суперечливих висновків: визначаючи дійсними вказані договори одночасно повернув сплачені при їх укладенні кошти та не врахував, що якщо договір визнано дійсним, то відсутні порушення законодавства при його укладенні чи виконанні, сторони виконали зазначені в ньому договірні зобов`язання, а також додатково підтвердили це в двосторонньому акті виконаних робіт (наданих послуг), тому стягнення з відповідача правомірно отриманих коштів за чинним договором суперечить законодавству та умовам договору.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не подано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 січня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу № 135/1119/16-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 квітня 2018 року матеріали цивільної справи № 135/1119/16-ц надійшли до Верховного Суду.

10 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «ЕкономКомфорт» підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що 13 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договір № 05418, за яким замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання здійснити такі дії: копіювання та сканування представлених замовником матеріалів і документації; перевірку достовірності наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних; скласти, з урахуванням побажань замовника, договір та інші необхідні письмові документи щодо його участі у програмі «Економ», з дотриманням вимог чинного законодавства; надати інформаційні, консультативні, роз`яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі та з питань податкового, цивільного, фінансового та господарського законодавства, щодо участі замовника у програмі.

Пунктом 2.1. даного договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що оплата наданих послуг є договірною і становить 2 970,00 грн.

Крім того, 13 квітня 2016 року ОСОБА_1 та ТОВ «ЕкономКомфорт» уклали договір № 05418/16, за умовами якого ТОВ «ЕкономКомфорт» зобов`язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання позивачем позики, розмір якої визначений в Додатку № 1 до Договору, в тому числі: включити позивача до складу програми "Економ"; присвоїти та повідомити учаснику його персональний код у програмі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснювати весь необхідний об`єм документообігу та листування щодо участі позивача у програмі; здійснювати необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання позивачу позики; представляти інтереси позивача в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, пов`язаних з виконанням даного Договору; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

На виконання умов договору № 05418 від 13 квітня 2016 року позивачем було сплачено 2 970,00 грн, а також 29,70 грн комісії.

23 квітня 2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про припинення вказаних договорів та повернення грошових сум, сплачених за послуги.

Згідно листа ТОВ «ЕкономКомфорт» від 06 травня 2016 року №Кл-28557 договір № 05418/16 від 13 квітня 2016 року за заявою ОСОБА_1 розірвано з 25 квітня 2016 року.

Апеляційний суд ухвалюючи рішення про стягнення сплачених позивачем коштів виходив з того, що відсутні підстави для визнання договорів недійсними, але договір № 05418/16 розірвано за заявою ОСОБА_1 , тому підлягають стягненню кошти, сплачені позивачем на виконання недійсних правочинів.

В той же час апеляційний суд не звернув уваги на те, що в позовній заяві ОСОБА_1 просив про застосування наслідків недійсності правочинів та стягнення матеріальних збитків в розмірі 2 999,70 грн.

Інших підстав для стягнення грошових сум не заявлено.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, враховуючи те, що апеляційний суд відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів, на підставі яких сплачені грошові кошти та судове рішення в цій частині не оскаржене, підстави для стягнення грошових сум відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення апеляційного суду в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, рішення апеляційного суду в оскарженій частині скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів як наслідків недійсності правочинів.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про стягнення грошових коштів як наслідків недійсності правочинів.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про стягнення грошових коштів як наслідків недійсності правочинів, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук