ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 520/3226/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/112/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивачка-Кравчук ОСОБА_1,

представники позивачки-Максимець ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач-Кравчук ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року у складі судді Калашникової О.І.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 11 вересня 2009 року по 30 березня 2016 рокусторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає.

Посилаючись на те, щоОСОБА_8, маючи статус фізичної особи-підприємця, за трудовим договором не працює, не має постійного доходу зі стабільним розміром, його дохід має нерегулярний, мінливий характер, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 13 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, зазначаючи, що після розірвання судом шлюбу 30 березня 2016 року, дитина повністю знаходиться на її утриманні, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час за період з 10 квітня 2016 року по 01 березня 2018 року в розмірі 19 318 грн., виходячи із прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років (1777грн.), який був дійсний в цій період (а.с.2-5).

В судових засіданнях 18 вересня та 04 жовтня 2018 року один із представників представник позивачки ОСОБА_3 заявив, що позовні вимоги частині стягнення аліментів за минулий час він не підтримує та підтримує вимоги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі (а.с.53-54,64-66).

ОСОБА_8 до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Справа розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2018 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 19 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття , тобто до 07 січня 2028 року.

В іншій частині позову ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 704,80 грн. (а.с.67-68).

Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів щодо розміру доходів відповідача, який є підприємцем та отримує мінливий доход, тому з останнього на її користь необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. з дня звернення до суду з позовом, до досягнення дитиною повноліття.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, суд першої інстанції керувався ст.191 СК України та виходив з того, що позивачка не надала доказів того, що вона вживала заходів для одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням ОСОБА_7 від їх сплати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_9 в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 березня 2018 року, до досягнення нею повноліття, а саме до 07 січня 2028 року включно.

Неправильність рішення суду мотивував порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначив, що під час підготовчого провадження по справі ухвалою суду від 14 травня 2018 року було задоволено його клопотання про витребування доказів з ДПІ у Київському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області стосовно доходів відповідача, який є підприємцем. При цьому, не отримавши відповідь з податкової інспекції, суд першої інстанції ухвалою від 03 липня 2018 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Вказані процесуальні порушення суду першої інстанції позбавили його права на уточнення, збільшення позовних вимог.

Приєднана ним до апеляційної скарги копія супровідного листа ДПІ у Київському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 02 жовтня 2018 року з додатками свідчить про наявність у відповідача стабільного доходу, якому протягом 2017-2018 років нараховувалась стабільна зарплата від ТОВ «Юнікорн Мерітайм», отримувались доходи від ТОВ «Укртрансюг» та від надання майна в лізинг. Сукупний дохід ОСОБА_8 за 2017 рік склав більш ніж 1 800 000 грн., а за два квартали 2018 року - 1 225 200 грн., що підтверджує достатній матеріальний стан відповідача та можливість утримувати свою дитину на належному рівні (а.с.73-78).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять жодної письмової заяви апелянта про зміну предмету позову або збільшення розміру позовних вимог, в якій позивачка змінила свою вимогу зі стягнення аліментів у твердій сумі на вимогу про стягнення аліментів в розмірі ј частки від усіх доходів відповідача.

Вказував, що апеляційна скарга містить клопотання про розгляд судом апеляційної інстанції вимоги, яка не заявлялася в суді першої інстанції, що є неприпустимим на стадії апеляційного розгляду.

Відповідач також зазначив, що жодних об'єктивних перешкод для своєчасного збільшення розміру позовних вимог або зміни предмету позову не було, оскільки протягом розгляду справи позивачка користувалася правовою допомогою двох фахівців в галузі права (адвоката ОСОБА_6 та представника ОСОБА_3С.) та мала всі можливості реалізувати своє право на зміну предмету позову або збільшення розміру позовних вимог відповідно до порядку та процедури, встановленими ЦПК України.

Крім того, вказав, що відповідно до правил ст. 161 ЦПК України у позивачки не було перешкод для отримання судового наказу про стягнення з нього аліментів (а.с.96-99).

У письмових поясненнях від 28 грудня 2018 року апелянт, крім доводів, викладених в апеляційній скарзі, додатково звернув увагу апеляційного суду на положення Конвенції ООН про права дитини, Декларацію ООН прав дитини, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», ЦПК України, які, зокрема, передбачають приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, право кожної дитини на достатній рівень життя для усестороннього розвитку, справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом тощо (а.с.108-111).

В судове засідання, призначене на 19 лютого 2019 року, позивачка та її представники ОСОБА_3 та ОСОБА_6, не зявилися, будучи сповіщеними про час та місце розгляду справи (а.с. 122,124-125).

Заява представника ОСОБА_6 від 19 лютого 2019 року про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з його хворобою (а.с.123), апеляційним судом не може бути визнана поважною причиною для відкладення розгляду справи з огляду на:

-ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року про відкриття

апеляційного провадження у даній справі (а.с.89-90);

-правила ч.1ст.371 ЦПК України, які передбачають, що апеляційна скарга на рішення

суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження;

-наявність у справі апеляційної скарги представника ОСОБА_6 та його письмових

пояснень від 28 грудня 2018 року, в яких він докладно виклав свою правову позицію щодо підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції (а.с.73-78, 108-111);

-докази надіслання відповідачем позивачці відзиву на апеляційну скаргу 10 грудня

2018 року (а.с.96-99, 100);

-представництво інтересів позивачки ОСОБА_7 в суді у малозначному спорі, крім

ОСОБА_6, ще й іншим представником ОСОБА_3, який має право представляти її інтереси в апеляційному суді до 11 березня 2019 року на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11 вересня 2018 року (а.с.51), та який не був позбавлений права прийняти участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи сукупність вказаних обставин, неявка позивачки та її представників, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_5, який підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_7 про стягнення аліментів за минулий час не оскаржено, а тому відповідно до правил ч.1ст.367 ЦПК України не переглядається.

Встановлено, що 11 вересня 2009 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.9,13).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13).

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю. На момент звернення до суду з позовом між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обовязку щодо утримання малолітньої дитини.

Позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., починаючи з 13 березня 2018 року, та аліментів за минулий час за період з 10 квітня 2016 року по 01 березня 2018 року, і саме ці вимоги, відповідно до ст.13 ЦПК України, мав вирішити суд першої інстанції.

Як зазначалось вище, суд розглянув справу за правилами спрощеного провадження та задовольнив позов ОСОБА_7 в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в повному обсязі, а в частині стягнення аліментів за минулий час відмовив(а.с.67-68).

При цьому, у справі, на час ухвалення судом першої інстанції 04 жовтня 2018 року рішення, були відсутні будь-які докази, які б підтверджували розмір доходу відповідача.

Оскільки рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_7 в частині стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. задоволено в повному обсязі, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Тому посилання апелянта на те, що апеляційний суд має повноваження скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, тобто розглянути вимогу, яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції, суперечить вимогам закону.

Доводи апелянта про те, що суд порушив права позивачки на уточнення та збільшення позовних вимог є помилковими.

Відповідно до ст.58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто та (або) через представника.

Частиною 1 ст.64 ЦПК України встановлено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, який втілений у ст.12 ЦПК України.

Згідно ч.4ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п.п.3,4ч.5ст.12 ЦПК України суд першої інстанції сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, постановивши 14 травня 2018 року ухвалу про витребування доказів з податкової інспекції (а.с.37-38), та розяснивши представнику позивачки ОСОБА_3 в судовому засіданні 04 жовтня 2018 року його право на збільшення розміру аліментів (а.с.64-66).

Проте, останній цим правом не скористався, позов про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі підтримав та, за відсутності у справі доказів щодо розміру доходу відповідача, не заявив клопотання про перерву у справі до їх надходження з податкової інспекції.

Дані про те, що представник ОСОБА_3 діяв всупереч інтересам позивачки ОСОБА_7, що вона припинила дію виданої йому довіреності, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, посилання в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції прав позивачки та її представників на уточнення та збільшення позовних вимог, є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції нібито 03 липня 2018 року незаконно постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження по справі та призначив справу для розгляду по суті є надуманими, оскільки із змісту довідки від 03 липня 2018 року вбачається, що:

-учасники справи у цей день в судове засідання не зявились;

-фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не

здійснювалось;

-наступний розгляд справи призначено на 11 вересня 2018 року (а.с.44).

При цьому матеріали справи не містять дані про те, що 03 липня 2018 року або в інший день судом першої інстанції приймалася ухвала, на яку посилається апелянт.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков