Ухвала

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 675/2372/16-ц

провадження № 61-29813сво18

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого (судді-доповідача) - Синельникова Є. В.,

суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д.,

Сімоненко В. М., Червинської М. Є.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області, у складі судді Янішевської О. С., від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О., від 27 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У 2004 році ОСОБА_5 подарувала належну їй 1/2 частину будинку з відповідними надвірними будівлями і прибудовами. 24 травня 2011 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування будинку за вказаною адресою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 серпня 2016 року, ОСОБА_1 успадкувала належну ОСОБА_4 1/2 частину зазначеного будинку. Однак, при зверненні до нотаріуса за видачею свідоцтва про право власності на вищевказану земельну ділянку їй було відмовлено з тих підстав, що у заповіті йдеться лише про житловий будинок.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0194, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 824774, виданого 24 травня 2011 року.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що ОСОБА_1 має право на спірну земельну ділянку як власник нерухомого майна, розташованого на ній, оскільки цільове призначення земельної ділянки визначене саме для будівництва та обслуговування жилого будинку. Цільове призначення земельної ділянки не змінилось.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 просить скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що будинок і земельна ділянка, як окремі складові спадкового майна, спадкуються кожне за своїми правилами: будинок - за заповітом, а земельна ділянка - за законом. У цьому випадку власник будинку має право користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування будинку (як правило це 2 метри по контуру довкола будинку) та право сервітутного користування земельною ділянкою, необхідною для проходу/проїзду до будинку. Власник земельної ділянки має можливість користуватись своїм правом власності (садити город, сад, здійснювати власне будівництво після отримання відповідного дозволу тощо). Однак не може створювати перешкоди в користуванні будинком та його обслуговуванні власнику будинку.

У запереченні (відзиві) на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_6 просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , а рішення Ізяславського районного суду

від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області

від 27 липня 2017 року залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу. Зупинено виконання рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року матеріали справи № 675/2372/16-ц надійшли до Верховного Суду.

12 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

27 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду посилалась на те, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшли висновку про задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди, оскільки вона призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 жовтня

2019 року у справі № 235/6657/16-ц (провадження № 61-29778св18): «Повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши цільове призначення спірної земельної ділянки, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини другої та третьої статті 1225 ЦК України, у зв`язку із чим визнав за ОСОБА_7 право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди, оскільки вона призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель».

Але в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 341/363/16-ц (провадження № 61-31063св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив інший висновок: «Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що згідно заповіту, складеного 05 вересня 2013 року, ОСОБА_8 успадкував лише житловий будинок загальною площею 35 кв. м та приналежні до нього прибудови. Земельна ж ділянка площею 0,1576 га вказаним заповітом не охоплена. Заперечуючи проти позову ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вказувала на зазначені обставини, однак такі судами не були враховані. Отже, стаття 1225 ЦК України визначає особливості спадкування прав на земельну ділянку. Основним її змістом є те, що спадкування земельних ділянок здійснюється на загальних підставах. Це означає, з однієї сторони, поширення на цей вид майна загальних засад і правил, що регулюють умови і порядок спадкування, а з іншої - відсутність спеціальних дозволів органів державної влади та місцевого самоврядування на одержання земельних ділянок у спадщину. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірне будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,1576 га, кадастровий номер :01:001:0248, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не врахували положення статті 1225 ЦК України та передчасно визнали за ОСОБА_8 право власності на земельну ділянку площею 0,1576 га в розмірі, належному спадкодавцю, оскільки він як спадкоємець домоволодіння має право лише на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Спадкування ж решти вказаної ділянки здійснюється на загальних підставах. Без встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, яка саме частина земельної ділянки необхідна для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 , рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання за ОСОБА_8 права власності на земельну ділянку площею 0,1576 га не можна визнати законними та обґрунтованими».

Наведені приклади свідчать про застосування судом касаційної інстанції різного підходу до вирішення схожих справ, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у правовідносинах. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області

від 27 липня 2017 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане, справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою

статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Направити учасникам справи копію цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: В. С. Висоцька

Б. І. Гулько

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

В. М. Сімоненко

М. Є. Червинська