Номер провадження: 22-ц/813/5044/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Церковне Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України

третя особа - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року у складі судді Шенцевої О.П.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України про визнання засідання Синоду, що проходило в м. Дніпро 20.10.2018 таким, що не відбулося, визнання недійсними рішень Синоду від 20.10.2018.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено державним реєстраторам будь-яких органів державної реєстрації проводити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань будь-які реєстраційні дії щодо юридичної особи - Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України та Синод Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України це дві складові одного вищого рівня церковного керівництва. Позивач оскаржує рішення одних осіб - членів Синоду, а відповідачем у позові зазначив іншу особу, ту яка не приймала участі у засіданні 20.10.2018 та не приймала оскаржуваних рішень, а саме Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України. Оскарженою ухвалою суд втрутився в діяльність органів управління релігійної організації - Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України, так і Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України в цілому. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність будь-якого відношення позивача до оспорюваних рішень Синоду. Суд не встановив в оскарженій ухвалі, яким чином оспорювані рішення засідання Синоду порушують чи якимось іншим чином негативно впливають на права позивача. Не вказано, яким чином застосовані заходи забезпечення позову забезпечать реальне виконання можливого рішення суду. Застосовуючи ті заходи забезпечення позову, які просив застосувати позивач, суд фактично погодився з доводами позивача про незаконність рішення Синоду. Суд не зазначив, чому саме будь-які дії заборонено проводити державним реєстраторам будь-яких органів державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України. Також, у скарзі апелянт навів аргументи щодо законності рішення Синоду від 20.10.2018. Апелянтом подано заяву про вступ у справу і якості 3-ї особи від 12.03.2019, рішення з цієї справи впливають на його права. ОСОБА_2 є пастером Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України, входить у склад Синоду, рішенням Синоду від 09.10.2018 його обрано Єпископом, а оскарженим рішенням його фактично позбавлено прав Єпископа, водночас, права ОСОБА_2 , як члену Синоду Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України, вирішуються у межах цієї справи, оскільки оскаржується рішення органу, до складу якого входить ОСОБА_2 .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та апелянта, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходив з того, що заява є підставною та обґрунтованою, а невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднить чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду про задоволення позову у даній справі.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пленум ВСУ України у п. 4 Постанови "Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, з метою правильного застосування норм закону роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту позовних вимог слідує, що позивач оскаржує рішення Синоду Церковного Управління (Єпископату), прийняте 20.10.2018 з підстав того, що не було кворуму та не всі представники були допущені на засідання.

Вказаним рішенням з питань, передбачених п.п. 12,13,16, 17 Порядку денного, Синодом вирішено, що у п. 3.5. і далі за текстом статуту Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України термін «Єпископ» замінити на «Єпископ-предстоятель Церкви»; змінити найменування «Німецька Євангелічно-Лютеранська Церква України» на «Євангелічно-Лютеранська Церква України»; обрання Єпископом (Єпископом-предстоятелем ) Серге Машеські ; обрання Президії Синоду. Всі зазначені рішення безпосередньо пов`язані з необхідністю внесення змін до відомостей про юридичну особу-Церковне Управління (Єпископат) НЄЛЦУ в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 просив забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів державної реєстрації проводити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань будь-які реєстраційні дії щодо юридичної особи- Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України.

Отже, забороняючи здійснювати будь-які реєстраційні дії суд фактично вирішив тим самим вимоги, які і складають суть спору, тоді як наразі спір не вирішується по суті.

Крім того, заборона внесення відомостей в реєстр впливає на можливість юридичної особи здійснювати свої повноваження.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про заборону державним реєстраторам будь-яких органів державної реєстрації проводити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань будь-які реєстраційні дії щодо юридичної особи - Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 02.01.2020.

Головуючий:

Судді: