ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м.Суми

Справа №592/6244/19

Номер провадження 22-ц/816/3942/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлов І. В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

розглянув у приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Князєва В.Б., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ПАТ «Сумське НВО») про стягнення середнього заробітку з дня ухвалення рішення по день фактичного розрахунку. Зазначає, що відповідач лише 13 березня 2019 року провів повний розрахунок при звільненні.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку з 17 вересня 2018 року по день фактичного розрахунку - 13 березня 2019 року в сумі 59 502 грн 24 коп.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 18 вересня 2018 року по 13 березня 2019 року включно в сумі 59 502 грн 24 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське НВО», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення з товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 59 502 грн 24 коп. до 38 514 грн 07 коп. (з послідуючим утриманням податку з доходів фізичних осіб та військового збору).

В доводах апеляційної скарги зазначає, що доданий до позовної заяви розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із заробітної плати позивача. На підтвердження своїх доводів надав довідку про середньоденну заробітну плату позивача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у встановлені трудовим законодавством строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних при звільненні сум.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО».

29 травня 2018 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

При звільненні відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року в цивільній справі № 592/8259/18 з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 81 690 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 38 841 грн 74 коп. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів (а. с. 10-11).

З вказаного рішення суду вбачається, що відповідно до наказу № 75 від 21 березня 2014 року у ПАТ «Сумське НВО» з 26 травня 2014 року на підприємстві встановлений неповний робочий тиждень, зокрема, 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа, а середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 826 грн 42 коп., тому дані обставини не підлягають доказуванню.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не спростовується, що виплата працівникові при звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні фактично відбулася 13 березня 2019року, що також підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 12).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника невиплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Що стосується доводів апеляційної скарги ПАТ «Сумське НВО», в яких товариство просить врахувати довідку про середньоденну заробітну плату колишнього працівника ПАТ «Сумське НВО» ОСОБА_1 №16-07/738 від 12.06.2019 року, колегія суддів апеляційного суду вказаний доказ не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені норми процесуального права, новий доказ, а саме довідка про середньоденну заробітну плату колишнього працівника ПАТ «Сумське НВО» ОСОБА_1 №16-07/738 від 12.06.2019 року, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається до уваги під час апеляційного перегляду справи, оскільки надана апеляційному суду без додержання порядку та строків її подання.

Крім того, у вказаній довідці відповідачем на наведений відповідний розрахунок обрахування середньоденної заробітної плати позивача.

Суд першої інстанції, розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18 вересня 2018 року по 13 березня 2019 року (день фактичного розрахунку), виходив із розміру середньоденної заробітної плати позивача у сумі 826 грн 42 коп., встановленої рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року у справі № 592/8259/18, яке набрало законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 травня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

І.В. Орлов