Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 201/4529/17-ц

провадження № 61-1061св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року у складі судді Ткаченко Н. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року у складі суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - державний вищий навчальний заклад «Національний гірничий університет»,

третя особа - Міністерство освіти і науки України,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» (далі - ДВНЗ «Національний гірничий університет») про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 01 вересня 2012 року його зараховано до складу студентів Національного гірничого університету, прийнятих на навчання за контрактом за денною формою навчання за напрямом підготовки «гірництво». Під час вступу на навчання він подав документи, які підтверджують, що його батько є інвалідом праці II групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів праці. Виробничу травму він отримав на шахті ім. Г. М. Димитрова, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві № 100 від 12 вересня 1993 року. У зв'язку з тим, що він мав низький сукупний бал для вступу до ВНЗ, його було зараховано на навчання за контрактом. З 01 вересня 2013 року його переведено на навчання за державним замовленням на підставі Указу Президента України «Про державну допомогу дітям, які вчаться за гірничими спеціальностями і чиї батьки загинули або стали інвалідами на вугледобувних підприємствах» № 524 від 19 травня 1999 року.

На підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» він має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з наданням місць у гуртожитках на час навчання. Про порушення своїх прав він дізнався з довідки про доходи від 07 березня 2017 року № 134 та 09 березня 2017 року подав заяву про здійснення перерахунку. В листі від 23 березня 2017 року № 18-13/42 відповідач зазначив, що не має можливості здійснити перерахунок і кошти на виплату даної стипендії не виділялися.

Посилаючись на те, що всупереч вимогам Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» відповідач нараховував йому стипендію у нижчому розмірі від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, чим порушено його право на належний соціальний захист, просив стягнути із відповідача заборгованість з виплати стипендії на загальну суму у період з вересня 2012 року по червень 2016 року в розмірі 25 702 грн 40 коп., а також інфляційні втрати в розмірі 19 415 грн 29 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДВНЗ «Національний гірничий університет» на користь ОСОБА_1 суму ненарахованої та невиплаченої соціальної стипендії за період з вересня 2013 року по червень 2016 року включно з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 17 641 грн 26 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що батько позивача є інвалідом праці II групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів праці. Виробничу травму він отримав на шахті ім. Г. М. Димитрова. У зв'язку з цим та у відповідності до вимог норми статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» позивач має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Відповідач заявив вимогу про застосування строків позовної давності, а позивач просить не застосовувати до спірних правовідносин строки позовної давності із посиланням на те, що він дізнався про порушення свого права з листа відповідача від 23 березня 2017 року № 18-13/42, в якому останній зазначив, що не має можливості здійснити перерахунок і кошти на виплату даної стипендії не виділялися. За викладеного суд дійшов висновку про можливість поновлення строків позовної давності. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення стипендії у розмірі прожиткового мінімуму за період з 01 вересня 2012 року по 31 серпня 2013 року, коли позивач навчався на контрактній основі, не підлягають задоволенню, враховуючи, що дії відповідача щодо зарахування позивача на контрактну форму навчання в судовому порядку не оскаржувались та не визнавались протиправними. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стипендії відносяться до об'єктів, що підлягають індексації.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з ДВНЗ «Національний гірничий університет» на користь ОСОБА_1 суми ненарахованої і невиплаченої соціальної стипендії за період з вересня 2013 року по червень 2016 року включно з урахуванням інфляційних втрат. Доводи апеляційної скарги ДВНЗ «Національний гірничий університет» про необхідність застосування строку позовної давності висновків суду не спростовують, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують. Посилання ДВНЗ«Національний гірничий університет» на те, що позивач не звертався до них з заявою про виплату стипендії у розмірі прожиткового мінімуму на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а фактично просив провести перерахунок та виплатити йому різницю між сумою прожиткового мінімуму та академічною стипендією, не заслуговують на увагу, оскільки відповідне звернення - це спосіб реалізації особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи особа, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ДВНЗ «Національний гірничий університет» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог в сумі 4 569 грн 26 коп., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 у серпні 2013 року консультувався в юридичній службі університету щодо його права на отримання соціальної стипендії, тобто із цієї дати був обізнаний щодо порушення свого права. З урахуванням позовної давності на користь позивача необхідно стягнути 4 569 грн 26 коп. Крім того, позивач в період із 01 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року не звертався до університету з відповідною заявою про виплату йому стипендії, заявив вказану вимогу лише 09 березня 2017 року, а тому стягнення стипендії за минулий час є безпідставним.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

01 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що з 01 вересня 2012рокуОСОБА_1 зараховано до складу студентів ДВНЗ «Національний гірничий університет», прийнятих на навчання за контрактом за денною формою навчання за напрямом підготовки «гірництво».

Батько позивача є інвалідом праці II групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів праці. Виробничу травму він отримав на шахті ім. Г.М. Димитрова згідно актапро нещасний випадок на виробництві № 100 від 12 вересня 1993року.Однак, у зв'язку з тим, що позивач мав низький сукупний бал для вступу до ВНЗ, його було зараховано на навчання за контрактом.

З 01вересня 2013рокупозивача переведено на навчання за державним замовленням на підставі Указу Президента України «Про державну допомогу дітям, які вчаться за гірничими спеціальностями і чиї батьки загинули або стали інвалідами на вугледобувних підприємствах» № 524 від 19 травня 1999року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про вищу освіту» (чинного на час вступу позивача до вищого навчального закладу), держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини другої статті 54 Закону України «Про вищу освіту» студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій відповідно до законодавства.

Згідно з частиною другою, п'ятою статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв'язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Таким чином, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» позивач в період із вересня 2013 року по червень 2016 року мавправо на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленомузаконом для працездатних осіб, проте отримував вказану соціальну виплату у меншому розмірі.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Встановивши, що позивач належить до категорії студентів, які є дітьми шахтарів, та має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, проте фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія, яка була нижчою за цей розмір, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів за вказаний період з урахуванням інфляційних втрат у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Висновки судів попередніх інстанцій також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2981цс15, від 01 червня 2016 року у справі № 6-1044цс16, від 01 червня 2016 року у справі № 6-929цс16.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що позивач не звертався до університету з заявою про виплату йому стипендії на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», є безпідставними, оскільки право позивача на відповідні пільги не ставиться у залежність від подачі відповідних заяв, а гарантоване державою та має бути забезпечене відповідачем, якому при вступі на навчання позивачем надавались докази наявності пільг.

Посилання заявника про застосування до цих правовідносин наслідків спливу позовної давності є необґрунтованими, оскільки позивач дізнався про порушення свого права щодо недоплачених сум стипендії з довідки про доходи від 23 березня 2017 року, що не спростовано відповідачем.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на законність судових рішень, оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик