Провадження № 2/756/688/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Яценко Н.О.,

за участі секретаря - Хоменко І.І.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника у жовтні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1.

Окрім позивача в квартирі за вказаною адресою зареєстрований та проживає його син - третя особа ОСОБА_5.

Також 05.12.1995 за вказаною адресою було зареєстровано колишню невістку позивача - відповідача ОСОБА_2, яка з 2000 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1.

В подальшому син позивача третя особа ОСОБА_5 офіційно розірвав шлюб з ОСОБА_2 17.02.2006.

Також 21.11.2000 в квартирі був зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який з того періоду у квартирі не проживав.

Реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає нормально користуватися житловим приміщенням у квартирі, так як позивач змушений нести додаткові затрати за житлово-комунальні послуги та інше.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року за вищевказаним позовом відкрито провадження.

08 лютого 2018 року третьою особою по справі Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації подано до суду письмові пояснення по справі, в яких представник третьої особи просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як таких, що заявлені передчасно. Свої пояснення представник відділу мотивує тим, що єдиним органом реєстрації в Оболонському районі та зняття з місця реєстрації є Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, а відповідні повноваження є дискреційні, у зв'язку з чим, суд не може підмінити інший орган державної влади і перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

28 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_3 надав суду відзив в якому вказує, що він дійсно не проживає у спірній квартирі, а проживає разом з матір'ю відповідачем ОСОБА_2 за іншою адресою. Все життя його вихованням та утриманням займалася виключно матір ОСОБА_2 За домовленістю між його батьками мати погодилася не стягувати аліменти з батька на утримання сина, бо третя особа ОСОБА_5 пообіцяв, що забезпечить спільного з відповідачем сина житлом шляхом приватизації спірної квартири. Також відповідач вказав, що змінив прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Своїх спростувань щодо вказаних відповідачами обставин не надав.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі з тих підстав, що вона добровільно ще 16 липня 2018 року знялася з реєстрації зі спірної квартири АДРЕСА_1 та в цей же день була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Щодо позбавлення її сина права користування спірною квартирою відповідач повідомила, що між нею та сином позивача третьою особою ОСОБА_5 існувала усна домовленість, що вона не стягує з нього аліменти на утримання сина, а ОСОБА_5 забезпечує сина житлом, тобто син приймає участь у приватизації квартири. Відповідач ОСОБА_2 дотрималася домовленості та не стягувала аліменти з третьої особи ОСОБА_5, проте позивач та третя особа домовленості не дотримуються. Окрім того зазначала, що між нею та сім'єю її колишнього чоловіка була домовленість, що вона із дитиною залишається зареєстрованою в спірній квартирі з метою щоб донька позивача ОСОБА_7 разом зі своєю сім'єю отримала квартиру, яку вона отримала з державного фонду в 2013 р.

Відповідач ОСОБА_3 разом зі своїм представником у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, що зазначені у поясненнях. Також зазначили, що відповідач є онуком наймача квартири, будучи неповнолітнім батьки зареєстрували його місце проживання за місцем проживання батька. В спірній квартирі не проживав до досягнення повноліття через домовленість батьків, а після досягнення повноліття не зміг вселитися в квартиру, оскільки батько та дідусь йому повідомили, що він їм є сторонньою особою.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві. Своїх спростувань щодо вказаних відповідачами обставин не надав.

Заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Спірна квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою та відноситься до державного житлового фонду.

Частиною 1 ст. 5 ЖК УРСР встановлено, що Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

08 грудня 1990 року Виконавчим комітетом Мінської районної ради народних депутатів м. Києва видано ордер на жиле приміщення НОМЕР_1 ОСОБА_8 разом з сім'єю в кількості 5-ти чоловік на право на зайняття житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до довідки форми №3, виданою КК «Центр комунального сервісу» від 19.10.2016 №27946 станом на вказану дату у спірній квартирі зареєстровані позивач з 31.10.1974 та третя особа ОСОБА_5 з 02.12.1986. Окрім того з 05.12.1995 у вказаній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2, а з 21.11.2000 зареєстрований відповідач ОСОБА_3 (а.с.12).

З наведеної довідки також вбачається, що особовий рахунок по квартирі відкрито на ім'я ОСОБА_8, яка є дружиною позивача, матір'ю третьої особи ОСОБА_5 та рідною бабою відповідача ОСОБА_3 (а.с.12).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.11).

Як вбачається з вищенаведеного, відповідачі були зареєстровані у спірній квартирі наймачем ОСОБА_8 як її члени сім'ї, зокрема ОСОБА_3 є онуком померлої, а ОСОБА_2 на час реєстрації була невісткою померлої.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3, 17 лютого 2006 року шлюб між сином позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.13).

Згідно паспортних відомостей встановлено, що ОСОБА_2 16 липня 2018 року знялася з реєстрації зі спірної квартири АДРЕСА_1 та в цей же день була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. На підставі вказаного суд доходить до висновку про відсутність предмету спору між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 станом на день розгляду справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є сусідами по спірній квартирі, повідомили, що відповідачі з 2000 року не проживають у спірній квартирі, причина не проживання їм не відома і про будь-які домовленості сторін їм нічого не відомо.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вказані відомості щодо не проживання відповідачами у спірній квартирі з 2000 року не заперечувалися сторонами, а відтак не потребують доказуванню.

Окрім того суд вбачає необхідним зазначити, що з пояснень сторін по справі встановлено, що між ними склалися на даний час неприязні стосунки. Позивачем та третьою особою не спростовані вказані відповідачами відомості, а саме те, що вихованням та утриманням ОСОБА_3 займалася виключно матір ОСОБА_2 За домовленістю між його батьками мати погодилася не стягувати аліменти з батька третьої особи ОСОБА_5 на утримання сина, бо третя особа ОСОБА_5 пообіцяв, що дитина залишиться зареєстрованою з ним і буде приймати участь у приватизації квартири.

Відповідач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4. 14.09.2016 року ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3. (а.с.66)

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частинами 2-4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5, позов до суду було подано 31.10.2017 року, тобто до досягнення ним повноліття, а після досягнення повноліття його до квартири не допустили.

За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на ст.ст.71, 72 ЖК України, що передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, разом з тим позивач заявляє вимоги відповідно до яких просить суд позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням у спірній квартирі шляхом зняття з місця реєстрації.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і рішення суду.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі.

В своєму позові позивач посилається на те, що реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає нормально користуватися житловим приміщенням у квартирі, так як приходиться нести додаткові затрати за житлово-комунальні послуги, однак не обґрунтовує у зв'язку з чим дана перешкода виникла в теперішній час. Як встановлено судом ОСОБА_3 з моменту народження був зареєстрований в спірній квартирі, однак в ній фактично не проживав, і його реєстрація з 2000 року таких перешкод не чинила, а ні позивачу, а ні його батьку третій особі по справі. Також позивачем не спростовано доводи відповідача стосовно того, що неповнолітній ОСОБА_3 залишається зареєстрованим за місцем проживання батька за домовленістю між батьками, а колишня дружина в свою чергу не стягує з нього аліментів на утримання сина.

З огляду на викладене суд доходить до висновку , що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 29 ЦК України, ст. 5, 71, 72 ЖК УРСР, керуючись ст. 12, 81, 82, 89, 263, 269 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2019 року.

Суддя: Н.О. Яценко