печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», Національного банку України, про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначив, що він 28 травня 2014 року з відповідачем уклав договори банківського вкладу «Марафон лояльності_максимум доходу_ ЕПС» № 800304/2014 та № 800323/2014 в доларах США. Предметами договору є розміщення позивачем у банківській установі строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Марафон лояльності_ максимум доходу_ ЕПС», з щомісячною виплатою процентів. Для обліку вкладу Банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Пунктом 1.3. договорів передбачено, що сума початкового вкладу становить 10 000 та 20 000 дол. США. В той же день позивач вніс грошові кошти в сумі 10 000 та 20 000 дол. США як вклад, виконавши свої зобов'язання перед банком, а тому просив стягнути на його користь заборгованість по договору банківського вкладу «Марафон лояльності_ максимум доходу_ ЕПС» № 800304/2014 у розмірі 33 317,128 дол. США з публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», 7 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди з Національного банку України, 1 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Будучи належним чином повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання сторони в судове засідання не з'явилися, про причини неявки до суду не повідомили, від представника відповідача надійшли письмові заперечення, а тому за таких обставин, визнавши достатніми наявні в справ матеріали, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи та ухвалити рішення, а відтак дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 травня 2014 року між позивачем та відповідачем ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договори банківського вкладу «Марафон лояльності_ максимум доходу_ ЕПС» № 800304/2014 та № 800323/2014 в доларах США, за умовами яких вказаний відповідач отримав від позивача, з урахуванням подальшого поповнення вкладу, 10 000 та 20 000 доларів США строком на 13 місяців, зобов'язавшись повернути кошти позивачу по закінченню вказаного строку - 28 червня 2015 року, а також сплативши 2 та 12,5 % річних за користування вкладом. Умовами договору передбачена можливість пролонгації строку дії договору та дострокового закриття вкладу.

28 травня 2014 року між сторонами було укладено договори банківського вкладу на вимогу «Для виплат» НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (в доларах США).

28 червня 2014 року, 23 липня 2014 року та 25 липня 2014 року позивач звернувся до банку для отримання вкладу, однак йому було відмовлено.

08 грудня 2014 року позивач повторно звернулася до Банку з заявою про дострокове повернення депозитного вкладу разом із нарахованими на нього процентами.

Відповідь на дані заяви в матеріалах справи відсутні.

Судом встановлено, що 24 листопада 2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 листопада 2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК».

Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Аналогічні положення закріплено і у п. 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577 (далі - «Положення»)

Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачає ст. 629 ЦК України.

Суд вбачає, що право на повернення депозитного вкладу у позивача, так само, як і обов'язок відповідача повернути суму вкладу, виникло у сторін з часу звернення позивача до банку із заявою про дострокове повернення депозитного вкладу - 28 червня 2014 року, тобто після запровадження тимчасової адміністрації, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальним, а даний закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Нормами ст. 36 Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до частини 5 зазначеної статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Частиною 8 статті 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора вимоги по зобов'язанням банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Враховуюче вищевикладене суд вбачає, що вимоги позову в цій частині не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Поряд із цим, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт завдання моральної шкоди позивачу у визначеному ним розмірі, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 5, 12-13, 89, 95, 141, 247, 258-259, 264-265, 268, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позову до публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», Національного банку України, про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя В. А. Писанець