Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 360/379/15-ц

провадження № 61-20322св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, Виконавчий комітет Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області, Комунальне підприємство Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Сержанюка А. С., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, Виконавчий комітет Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області, Комунальне підприємство Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, визнання права власності

на 1/4 частини будинку.

2. Позовна заява мотивована тим, що за життя її батьки побудували житловий будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_5, після якої відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного будинку, у зв'язку з чим вона з сестрою ОСОБА_2 вчасно подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. У січні 2015 року ОСОБА_1 дізналася, що її батько ОСОБА_6 27 жовтня 1988 року подарував спірне домоволодіння ОСОБА_2 Вказувала, що ОСОБА_6 був власником лише 1/2 частини будинку, тому не міг розпорядитися ним повністю.

3. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визнати недійсним договір дарування будинку АДРЕСА_1, який укладений 27 жовтня 1988 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати цей будинок спільною сумісною власністю колишнього подружжя: ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а частку кожного із подружжя рівною; визнати за нею право власності на 1/4 частину вказаного будинку в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні будинком, видати ключі від вхідних дверей в приміщенні № 1-1 площею 4 кв. м цього будинку та не відключати у подальшому подачу електроенергії до літньої кухні; визначити порядок користування спірним будинком та надвірними спорудами.

4. 04 грудня 2015 року Бородянським районним судом Київської області визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за якою сторони домовились про вирішення питання тимчасового користування житловим будинком АДРЕСА_1 до вирішення питання розподілу домоволодіння в натурі, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування майном закрито.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2016 року (в складі судді Унятицького Д. Є.) позов задоволено частково. Визнано, що будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а їхні частки були рівними. Визнано договір дарування будинку АДРЕСА_1, укладений 27 жовтня 1988 року у Виконавчому комітеті Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 недійсним у частині дарування 1/6 частини будинку. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 У задоволенні решти позову відмовлено.

6. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент смерті ОСОБА_5 (матері сторін по справі) домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5, тому 1/2 частина спірного домоволодіння є спадковим майном після смерті останньої. Оскільки спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли три спадкоємці: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, а ОСОБА_3 з позовом про захист своїх спадкових прав до суду не зверталась, то 1/3 частина спадкового майна належить з моменту відкриття спадщини позивачу. Отже дарування ОСОБА_6 відповідачу 1/6 частини спірного домоволодіння порушує права позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

7. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання договору дарування житлового будинку недійсним, визнання права власності на 1/4 частину будинку в порядку спадкування, ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано недійсним договір дарування будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 27 жовтня 1988 року, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Немішаєвської селищної ради народних депутатів Бородянського району Київської області, зареєстрований за № 46, в частині дарування 1/4 частини будинку. Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

8. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині визнання будинку спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також зазначив, що після смерті останньої спадщину фактично прийняли чотири спадкоємці, тому частка позивача становить 1/4 від спадкового майна - 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 що фактично складає 1/8 частину цього майна. ОСОБА_6 не мав права розпоряджатися 1/4 частиною спірного майна, оскільки цю частку успадкували ОСОБА_3 і ОСОБА_1, тому договором дарування в цій частині порушено їхні права та інтереси.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

10. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, в указаній справі та витребувано цивільну справу.

11. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12. У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

13. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 не оспорювала договір дарування, тому апеляційний суд не мав права змінювати рішення суду першої інстанції. Висновки апеляційного суду про те, що нібито після смерті спадкодавця третя особа прийняла спадщину, не давали апеляційному суду законних підстав для зміни рішення суду, оскільки ОСОБА_3 не заявляла про свої права на спадщину, тому суд порушив вимоги статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

15. У травні 2017 року ОСОБА_3, яка діє через представника ОСОБА_9, подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що спірне майно прийняли чотири спадкоємці, тому за позивачем не може бути визнано право власності на 1/3 частину цього майна, оскільки будуть порушені права інших спадкоємців.

16. Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20. Суди встановили, що батьки сторін у справі (ОСОБА_1, ОСОБА_2.) та третьої особи (ОСОБА_3.): ОСОБА_6 та ОСОБА_5, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, побудували житловий будинок АДРЕСА_1.

21. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

22. Заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 подали її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_7

23. На час смерті спадкодавця у спадковому будинку проживали та були зареєстровані чоловік померлої ОСОБА_6 (співвласник цього будинку), дочки: ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3, які фактично вступили в управління спадковим майном.

24. Відповідно до договору дарування від 27 жовтня 1988 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_10 житловий будинок АДРЕСА_1.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

25. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

26. Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

27. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

28. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

29. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

30. Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

31. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

32. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

33. Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

34. Спір між сторонами стосується визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове майно.

35. Частиною першою статті 529 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

36. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

37. Враховуючи норми статей 529, 549 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), апеляційний суд дійшов правильного висновку, що після ОСОБА_5 спадщину прийняли чотири спадкоємці за законом першої черги (чоловік ОСОБА_6 та дочки: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.), тому їхні частки є рівними та, відповідно, становлять по 1/8 частині житлового будинку АДРЕСА_1.

38. Загальні положення про угоди визначені главою 3 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час укладення спірного договору дарування).

39. Відповідно до частини першої статті 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час укладення спірного договору дарування) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

40. За договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність (частина перша статті 243 ЦК Української РСР в редакції, чинній на час укладення спірного договору дарування).

41. Відповідно до частини першої статті 48 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час укладення спірного договору дарування) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

42. Разом з тим, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

43. На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що оскаржуваний договір в частині відчуження 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 суперечить вимогам ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час укладення спірного договору дарування), оскільки вказана частина будинку була успадкована ОСОБА_3 і ОСОБА_1, тому ОСОБА_6 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності щодо відчуження цього майна.

44. Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

45. ОСОБА_1 зазначила, що вона проживала у Донецькій області, у зв'язку з антитерористичною операцією була переміщена з окупованої території України (з м. Макіївки Донецької області), після чого з літа 2014 року переїхала до спірного будинку АДРЕСА_1

46. Позивач також вказувала, що про порушення свого права, зокрема про оформлення на відповідача будинка АДРЕСА_1 на підставі спірного договору дарування, вона дізналася лише 27 січня 2015 року після отримання архівної довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації». Вказані обставини підтверджені зібраними у справі доказами та відповідачем не спростовані, зокрема, відповідач не подала заяву про застосування строку позовної давності.

47. Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що ОСОБА_3, яка нібито прийняла спадщину, не оспорювала договір дарування, тому апеляційний суд не мав права змінювати рішення суду першої інстанції, оскільки вона фактично прийняла спадщину, відповідно до статей 529, 549 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) має право на 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 тому її право власності не може бути порушено. Разом з тим відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною. Крім того, саме такі пояснення ОСОБА_3 (третя особа) подала у відзиві на касаційну скаргу.

48. Апеляційний суд з урахуванням норм процесуального права задовольнив позовні вимоги частково, тому доводи касаційної скарги в частині порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), зокрема щодо виходу за межі заявлених вимог, є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

49. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

50. Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

51. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

52. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦК України).

53. За результатом касаційного розгляду вимоги скаржника не підлягають задоволенню, отже на неї покладається судовий збір за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, залишити без задоволення.

2. Рішення Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська