Справа №760/5245/19
Провадження №2-о/760/5245/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

11 липня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державна міграційна служба України, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про встановлення факту перебування в статусі особи без громадянства, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 20.02.2019 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження (в порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України), у якій просив встановити факт перебування його в статусі особи без громадянства з моменту подачі ним заяви про вихід з громадянства Туніської республіки, а саме: з 06.10.2015 року.

Ухвалою суду від 08.04.2019 р., відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державна міграційна служба України, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про встановлення факту перебування в статусі особи без громадянства, та призначено справу до судового розгляду.

08.07.2019 р. до суду від представника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області надійшли письмові пояснення на заяву, відповідно до яких представник просить відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

09.07.2019 р. до суду від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Задорожного М.С. надійшла відповідь на письмові пояснення заінтересованої особи, відповідно до якої представник заявника повністю підтримує подану заяву та просить задовольнити.

В судовому засіданні представники заявника повністю підтримали подану заяву, просили задовольнити та встановити факт перебування ОСОБА_1 в статусі особи без громадянства з моменту подачі ним заяви про вихід з громадянства Туніської республіки, а саме: з 06.10.2015 року, посилаючись на підстави та обставини, викладені у заяві та відповіді на письмові пояснення заінтересованої особи, та надані докази.

Представник Державної міграційної служби України в судовому засіданні заперечував та просив відмовити в задоволенні заяви.

Судом поставлено на обговорення питання про залишення без розгляду заяви про встановлення факту перебування в статусі особи без громадянства, з тих підстав, що заявлені ОСОБА_1 вимоги, не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право, який може бути вирішений в порядку адміністративного судочинства.

Представники заявника в судовому засіданні заперечували щодо залишення заяви без розгляду.

Представник Державної міграційної служби України в судовому засіданні підтримав та просив залишити без розгляду подану заяву.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У поданій в порядку окремого провадження заяві заявник просить встановити факт перебування його в статусі особи без громадянства з моменту подачі ним заяви про вихід з громадянства Туніської республіки, а саме: з 06.10.2015 року.

Встановлення такого факту обумовлює необхідністю для прийняття до громадянства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Підставою для розгляду цивільної справи в порядку окремого провадження можливого за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено у ст.315 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Порядок розгляду заяв щодо набуття громадянства України визначений Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Закон України «Про громадянство України» визначає правовий зміст громадянства України, підстави та порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до Конституції України таЗакону України «Про громадянство» іноземці та особи без громадянства можуть набути громадянства України.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення, набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України» (розділ ІІ) та Положенням про Комісію при Президентові України з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року, зі змінами внесеними Указом Президента України від 27 червня 2006 року №588 «Про внесення змін до Указу Президента України від 27 березня 2001 року №215», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі по тексту Порядок).

Службу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб становлять територіальні органи - управління (відділи) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, підрозділи - відділи (сектори) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб міських, районних управлінь, відділів МВС, пункти тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають в Україні, керівним органом якої є Департамент. Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб є урядовим органом, що функціонує у системі МВС, відповідальний перед Кабінетом Міністрів України, підзвітний та підконтрольний Міністрові внутрішніх справ.

Згідно статті 26 Закону України «Про громадянство» визначено, що рішення з питань громадянства можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку до суду.

Таким чином, законодавством України передбачений інший порядок для вставлення фактів, які можуть бути наслідком надання заявнику громадянства України, а у разі незгоди заявника з рішенням органу, що уповноважений розглядати заяви про набуття громадянства України, останнє може бути оскаржене до суду.

Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї документів, заявник звертався до ДМС України, на що листом від 08.01.2019 р. №М-16755-18/6.4/45-19 повідомлено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними.

Виходячи з матеріалів справи заявника, вбачається, що останній не може надати вичерпний перелік документів для прийняття до громадянства України, а саме: подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців), оскільки вважається громадянином Туніської республіки, і надати документальні докази про вихід з Туніського громадянства не може.

При цьому, згідно довідки Вих. № 670/01-18 від 22.11.2018 р., вбачається, що Почесне Консульство Тунісу в м. Києві засвідчує, що пан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Туніської Республіки за народженням.

Належність пана ОСОБА_1 до громадянства Туніської Республіки підтверджується паспортом громадянина Туніської Республіки для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданого 23.05.2009 р., орган, що видав паспорт - Туніс.

Крім того, Почесне Консульство Тунісу в м. Києві засвідчує, що пан ОСОБА_1 звертався 04.05.2016 року до Почесного Консульства Тунісу в м. Києві з приводу продовження дії його паспортного документа, для чого надав до Почесного Консульства всі передбачені законодавством Туніської Республіки документи.

Відповідно до довідки Вих. № 677/01-18 від 30.11.2018 р., вбачається, що дана довідка видана громадянину ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер ідентифікаційної картки: НОМЕР_2 , в підтвердження того, що він вперше подав заяву щодо виходу з туніського громадянства до Почесного Консульства Тунісу в м. Києві - 06 жовтня 2015 року.

Згідно п. 4, 5 ст. 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20 серпня 2014 року Державна міграційна служба України здійснює у межах компетенції провадження з питань прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України та подає відповідні документи на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства, а також забезпечує виконання рішень Президента України з питань громадянства; приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державна міграційна служба України, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про встановлення факту перебування в статусі особи без громадянства, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" встановлений порядок оформлення набуття громадянства України, а вирішення зазначеного питання віднесено до компетентних органів державної влади, до яких заінтересовані особи подають перелічені у відповідних пунктах Порядку документи на підтвердження певних обставин, а за наявності рішення органу, що уповноважений розглядати заяви про набуття громадянства України, останнє може бути оскаржене до суду, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, тому відступні підстави для розгляду даного питання в порядку, який визначений Главою 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Цивільного процесуального кодексу України, що зумовлює застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що встановлення факту, про який просить заявник, пов`язане з наступним вирішенням спору про право, суд приходить до висновку, що із заяви про встановлення факту перебування в статусі особи без громадянства, вбачається спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Тому подану заяву про встановлення факту перебування в статусі особи без громадянства, слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 260-261, 293, 315, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державна міграційна служба України, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про встановлення факту перебування в статусі особи без громадянства, - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кушнір С.І.