КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/7381/19

04 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Ігнатченко Н.В.

- Желепи О.В.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, постановлену під головування судді Цимбал І.К., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа (стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Олефір О.О. звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 для подальшого виконання виконавчого документу.

В обґрунтування подання приватний виконавець Олефір О.О. зазначив, що на виконанні в приватного виконавця перебуває виконавче провадження №58387403 з виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №752/18489/13 від 23 лютого 2017 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фактор Плюс» заборгованості в розмірі 5 868 216,57 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року замінено сторону стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Факторплюс».

14 лютого 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58387403, та 15 лютого 2019 року направлено її копію боржнику Пінкевич Т. О. за адресою зазначеною у виконавчому листі, проте вона повернулась до приватного виконавця, у зв`язку з закінченням терміну зберігання у поштовому відділенні.

Повідомляв, що виконавчий лист Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2017 понад рік перебував на примусовому виконанні в Ірпінському ВДВС ГТУЮ у Київській області, тому вважав, що до боржника доведено наявність рішення суду, яке необхідно виконати.

З метою перевірки майнового стану і подальшого опису та арешту майна боржника, 28 лютого 2019 року, 20 березня 2019 року приватним виконавцем Олефіром О.О. було здійснено виїзд за адресою місця проживання боржника: АДРЕСА_1 , однак здійснити перевірку майнового стану боржника не виявилося за можливе, про що складено відповідні акти.

Вказав, що станом на 05 квітня 2019 року будь-яка інформація чи документи від боржника не надходили, погашення боргу повне або часткове вчинено не було.

За таких обставин, враховуючи бездіяльність боржника щодо виконання рішення суду, та оскільки виконати рішення Голосіївського районного суду міста Києва №752/18489/13 від 23 лютого 2017 року не вбачається можливим, заявник просив задовольнити подання про примусове проникнення до житлового приміщення боржника (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Олефір О.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою подання задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 посилався на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не урахував, що приватним виконавцем неодноразово вживалися заходи щодо повідомлення боржника про проведення виконавчих дій, йому направлялися відповідні повідомлення за місцем його реєстрації, яке відповідає адресі, вказаній у виконавчому листі, не надав належної оцінки доказам, що підтверджують факт ухилення боржника від виконання судового рішення та перешкоджання останнім приватному виконавцю виконувати покладені на нього обов`язки передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказував на те, що суд в порушення вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України розглянув подання виконавця без його участі, при цьому приватний виконавець не був повідомлений про дату та час засідання.

Зазначав, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), є підставою для вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення, зокрема заходів спрямованих на перевірку майнового стану боржника, тому вважав, що подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника підлягає задоволенню.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Олефір О.О., боржник ОСОБА_1 та стягувач ТОВ «ФК «Фактор Плюс» у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причин неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кулікової С.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання про примусове проникнення до житла боржника, суд першої інстанції виходив з того, що докази на підтвердження направлення боржнику вимоги з`явитися до офісу приватного виконавця, направлення повідомлень про сплату заборгованості, належного повідомлення боржника про вчинення виконавчих дій, а також доказів отримання ОСОБА_1 зазначених повідомлень та ігнорування вимог приватного виконавця суду надано не було, а тому підстави для задоволення такого подання відсутні.

Колегія суддів вважає що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на наданих суду доказах та вимогах матеріального права, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця перебуває виконавче провадження №58387403 з примусового виконання виконавчого листа №752/18489/13 від 23 лютого 2017 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фактор Плюс» боргу в розмірі 5 868 216,57 грн.

14 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58387403.

15 лютого 2019 року на адресу ОСОБА_1 було направлено копії постанови про відкриття виконавчого провадження №58387403 до виконання та до відома, за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.02.2019 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 43,2 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Згідно інформації Головного управління держпраці у Київській області від 26.02.2019 року, за ОСОБА_1 реєстрація великовантажних та інших технологічних транспортних засобіву, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, підіймальних споруд парових і водогрійних котлів, посудин, що працюють під тиском трубопроводів пари та гарячої води, не обліковуються.

Згідно відповіді Головного управління держпроспоживслужби у м. Києві від 25 лютого 2019 року, станом на 22.02.2019 року сільськогосподарська техніка, дорожньо-будівельна та меліоративна техніка за ОСОБА_1 не зареєстрована.

28 лютого 2019 року приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника і подальшого опису та арешту майна боржника здійснено виїзд за адресою боржника: АДРЕСА_1 ., однак на час прибуття ( 8 год.30 хв.) двері ніхто не відчинив. У дверях залишено виклик до приватного виконавця на 27.03.2019 року на 11 год. 00 хв. Вказаний акт підписаний приватним виконавцем, представником стягувача, та понятої.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 04.03.2019 року про номери рахунків, відкритих фізичною особою, то платник податків з податковим номером зазначеним у запиті на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 01.03.2019 року про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, то фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 11.03.2019 року, транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані.

Згідно відповіді Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) від 06.03.2019 року, то у Державному судновому реєстрі України та у Судновій книзі України відсутні записи, щодо суден власником або судновласником яких є ОСОБА_1

20.03.2019 року приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника і подальшого опису та арешту майна боржника здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . На вимогу державного виконавця доступу до приміщення виконавцю надано не було, про що складено акт, який підписаний приватним виконавцем.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець вказував на те, що приватним виконавцем з метою здійснення примусового виконання виконавчого документа зроблена перевірка майнового стану боржника, направлено запити до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, згідно відповідей яких встановлено, що у боржника відсутні джерела доходів та рахунки у банківських установах, здійснено запити щодо зареєстрованого боржником іншого рухомого майна на які отримано відповіді про відсутність такого майна зареєстрованого за боржником.

За таких обставин, приватний виконавець вважав, що існує об`єктивна необхідність перевірки наявності майна боржника у житловому приміщенні, що йому належить, оскільки іншого майна боржника не виявлено.

Однак, жодних інших повідомлень боржнику від приватного виконавця, зокрема, викликів з проханням з`явитися на прийом, надати пояснення або попередження про необхідність надання доступу до квартири за адресою АДРЕСА_1 , приватним виконавцем направлено не було.

Враховуючи встановлені судом обставини та надані докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , оскільки приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження обставин викладених у поданні щодо вчинення ним всіх необхідних дій для проведення виконавчих дій для встановлення майна боржника та відповідно вчинення боржником дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем неодноразово вживалися заходи щодо повідомлення боржника про проведення виконавчих дій, йому направлялися відповідні повідомлення за місцем його реєстрації, яке відповідає адресі, вказаній у виконавчому листі, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підтверджені доказами.

Проте, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України розглянув подання приватного виконавця без його участі, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Оскільки вказаною нормою ЦПК України передбачено, що подання про примусове проникнення до житла розглядається за участю приватного виконавця, та враховуючи, що подання було розглянуто судом лише через 16 днів після його надходження до суду, тоді як суд першої інстанції здійснив розгляд подання за відсутності приватного виконавця, та відповідно без його повідомлення про час та місце розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні судового рішення було порушено норми процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. про примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - скасувати, та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича про примусове проникнення до житлового приміщенняборжника ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий: Судді: