Справа № 353/1320/18
Провадження № 2/353/100/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

з участю: секретаря судових засідань - Мороз М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4, про поділ спільно нажитого майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4, про поділ спільно нажитого майна подружжя. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач, за час перебування з нею у шлюбі, оформив право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, який вони спільно з відповідачем, за спільні кошти побудували. А тому, просила в порядку поділу майна визнати за нею право спільної сумісної власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1. Понесені нею судові витрати просила покласти на її рахунок.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа, відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, підпадає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2018 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву, а позивачу встановлено п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

19.12.2018 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовної заяви, а саме просила припинити право приватної власності ОСОБА_3 на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1, визнати вказане будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя та виділити їй у власність 1/2 частину домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35) відповідач ОСОБА_3 отримав вищевказану ухвалу суду 19.12.2018 року, однак, станом на 31.01.2019 року, відзиву на позовну заяву суду не надав, а тому у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилась, однак до суду подала письмове клопотання, в якому вказала, що вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Розгляд справи просила провести без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, відзиву та заперечень на позов не подав, причин неявки суду не повідомив, хоча був тричі належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 «Заочний розгляд справи».

Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, підлягає до задоволення, з таких підстав:

Судом встановлено, що 14.07.1990 року сторони зареєстрували шлюб у Надорожнянській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 5, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.12.2016 року, що набрало законної сили 30.12.2016 року, був розірваний (а.с. 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Рішенням виконавчого комітету Надорожнянської сільської ради народних депутатів № 18 від 26.04.1994 року вирішено виділити земельну ділянку площею 0,24 га ОСОБА_4 (третя особа) в АДРЕСА_2 (а.с. 5). Рішенням виконавчого комітету Надорожнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 2 від 13.08.2002 року вирішено вважати співзабудовником житлового будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 (третя особа) її зятя ОСОБА_3 (відповідач) (а.с. 6). Рішенням виконавчого комітету Надорожнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 41 від 20.05.2008 року вирішено оформити право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за головою господарства ОСОБА_3 (відповідач) та зобов'язано Івано-Франківське ОБТІ видати свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок (а.с. 7). 14.08.2008 року на ім'я ОСОБА_3 (відповідач) видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 8), яке 14.08.2008 року зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ за № 89 в книзі № 1, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9). 21.01.2009 року рішенням 16 сесії Надорожнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області ОСОБА_3 надано дозвіл на оформлення технічної документації по приватизації земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,61 га, в тому числі: а) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,24 га, що знаходяться в с. Надорожна Тлумацького району Івано-Франківської області; б) для ведення особистого селянського господарства 0,37 га в урочищі «Нижче гостинця» (а.с. 10). Відповідно до копії технічного паспорту від 12.06.2008 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, встановлено, що житловий будинок (літера А), огрожа (№ 1) та криниця (№ 2) побудовані у період з 1994 по 2004 роки, та не являються самочинним будівництвом (а.с. 30-33).

У свою чергу відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18.12.2018 року (а.с. 29), встановлено, що відомості про право власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 внесено до реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого за ОСОБА_3 (відповідач) зареєстровано право приватної власності на вказане домоволодіння (а.с. 53).

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку про вартість домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 ринкова вартість об'єкта оцінки становить 565641,0 грн. (а.с. 11).

Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено статтею 70 Сімейного кодексу України.

Так, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частини 1, 2, 4 статті 71 Сімейного кодексу України).

Згідно з пунктами 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що відповідачем не подано відзиву на позовну заяву, а також не надано жодних доказів на спростування позовних вимог, суд приходить до висновку, що домоволодіння, яке знаходяться по АДРЕСА_1, було побудовано під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, а отже, суд вважає, що слід припинити право приватної власності ОСОБА_3 на спірне домоволодіння та визнати його спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, вимоги чинного законодавства України, враховуючи те, що відповідач відзиву на позов стосовно поділу домоволодіння, набутого сторонами під час шлюбу, не подав, суд дійшов висновку, що позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, є обґрунтованим і підлягає задоволенню. А тому, слід визнати право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, здійснити його поділ та визнати за позивачем та відповідачем право особистої приватної власності на нього по 1/2 частині кожному.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи, те, що позивач просила судові витрати покласти на її рахунок, суд вважає, що понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2828,21 грн. (квитанція № 81.49.1/22621590 від 18.12.2018 року, а.с. 1) слід покласти на її рахунок.

На підставі наведеного, ст. 57, 60, 68, 69-72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 331, 368, 369, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 82, 141, 206, 178, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки вул. За городами, с. Надорожна Тлумацького району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1 на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1, припинивши право приватної власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1 на зазначений об'єкт, та провести його поділ.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителем АДРЕСА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1.

Судові витрати покласти на рахунок позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий У.Ю. Луковкіна