Справа № 444/1031/19
Провадження № 2/444/916/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Лавриків, хутір Мавдрики, Жовківського району Львівської області та змінила своє прізвище « ОСОБА_1 » 16 травня 1981 року, коли в Лавриківській сільській раді зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 .

Стверджує, що її мама, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а батько, ОСОБА_6 , помер раніше від матері на 11 років.

Окрім неї у батьків була ще дочка, а її сестра, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та син, а її брат, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвами про їхню смерть.

Вказує, що їх сім`я проживала в АДРЕСА_1 у власному господарстві, який відносився до суспільної групи «робітничий двір», де головою двору була їх мама, ОСОБА_3 , що засвідчується випискою з погосподарської книги Лавриківської сільської ради.

В їх будинковолодіння входить житловий будинок, сарай, колодязь, огорожа.

Житловий будинок побудований у 1960 році та складається з коридору, площею 7,1 кв.м, кухні, площею 12,0 кв.м, жилої кімнати, площею 20,4 кв.м, кладової, площею 7,3 кв.м. Загальна площа житлового будинку 46,8 кв.м.

Позивач зазначає, що після смерті матері відкрилась спадщина на її майно, до якого належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

З метою оформлення спадщини вона звернулася з заявою до Жовківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину.

04 квітня 2019 року завідуюча Жовківською державною нотаріальною конторою своїм листом № 636/01-16 повідомила про те, що відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що вона не подала правовстановлюючого документу на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнає, що дійсно таке свідоцтво у неї відсутнє тому що у свій час мама не зареєструвала у встановленому порядку право власності на свій житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, про що свідчить довідка Червоноградського МБТІ № 8954 від 22.12.2018 року.

Просить захистити її право власності в порядку спадкування після смерті матері в судовому порядку.

Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача, Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без представника сільської ради. Зазначили, що з рішенням суду згідні, повністю довіряють.

Суд вважає за можливе розглянути справу без учасників, які з`явилися, зважаючи на подані ними клопотання про розгляд справи у їх відсутності та на підставі поданих до суду доказів постановити рішення у справі.

Оскільки учасники в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Франківського РВ ЛМУ УМВС України 23.10.1998 року, вбачається, що позивач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Лавриків, Жовківського району Львівської області (аркуш справи № 2).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видано повторно Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 19.07.2018 року, вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 16.05.1981 року, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис № 04. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка- ОСОБА_2, дружини- ОСОБА_1 (аркуш справи № 7).

Тобто дошлюбним прізвищем ОСОБА_1 було ОСОБА_1 .

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видано повторно Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 01.08.2018 року, підтверджується, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її батьком є ОСОБА_6 , матір`ю- ОСОБА_3 .

З копії виписки з погосподарської книги станом на 28.05.1995 року вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 .

Номер об`єкта ПГО № 306 в погосподарській книзі № 4 відкритий на ОСОБА_3 .

Головою двору була ОСОБА_3 . Житловий будинок належав до робітничого типу двору, загальна площа якого 46,8 кв. м, житлова 20,4 кв.м, в будинку є 2 кімнати, опалення пічне.

Крім ОСОБА_3 , мешканцями будинку були ОСОБА_7 , дочка голови двору, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , син голови двору, ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В той же час суд звертає увагу, що у довідці, виданій Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації Комунального підприємства Львівської обласної ради № 8954 від 22.12.2018 року стверджується, що станом на 31.12.2012 року в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилась.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на двір (житловий будинок) в АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі села Лавриків, головою двору була ОСОБА_3 . Тобто саме за нею було зареєстроване право власності.

З копії довідки № 10 від 02.01.2019 року, яка видана виконавчим комітетом Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, вбачається, що на житловий будинок, який належав ОСОБА_3 , що знаходиться в АДРЕСА_1 заборон та арештів немає.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , яке видано повторно Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 12.04.2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 30.05.1995 року складено відповідний актовий запис № 18 у Виконавчому комітеті Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинностіЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

З копії довідки № 09, яка видана виконкомом Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області 02.01.2019 року, вбачається, що від імені ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіт в сільській раді не посвідчувався.

Відомостей про посвідчення заповіту від імені ОСОБА_3 нотаріусом з матеріалів справи не вбачається.

А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті ОСОБА_3 відбувається по закону, так як заповіт від її імені не посвідчувався.

Згідно ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові, матері.

Суд враховує, що 21.03.2019 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса звернулася позивач ОСОБА_2 .

Дана заява посвідчена Ющук І. Л., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за № 561.

Саме у зв`язку із поданням заяви ОСОБА_1 було зареєстровано спадкову справу № 141/2019 від 04.04.2019 року.

Відомостей про те, що інші спадкоємці зверталися після смерті ОСОБА_3 за прийняттям спадщини, видачею свідоцтв про право на спадщину з копії спадкової справи та матеріалів справи не вбачається.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , яке видано Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 18.01.2018 року, а ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , яке видано повторно Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 12.04.2018 року.

Тобто інші спадкоємці першої черги не зверталися за прийняттям спадщини та видачею їм свідоцтв про право на спадщину крім позивача ОСОБА_1 .

Також суд враховує твердження позивача про те, що її батько, а чоловік її матері, ОСОБА_6 помер раніше від матері на 11 років.

Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

З копій довідок № 07 та № 08, які видані виконкомом Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області 02.01.2019 року, вбачається, що ОСОБА_3 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . до дня смерті були зареєстровані і проживали в АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована з померлою ОСОБА_3 , 1904 року народження, до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 і вели спільне господарство в селі Мавдрики, Жовківського району Львівської області.

А тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Суд враховує, що представнику позивача, ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , листом Жовківської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що позивачем не було подано оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З довідки-характеристики на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що житловий будинок є загальною площею 46,8 кв.м, житлова площа становить 20,4 кв.м, при будинку є сарай, споруди.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла після її смерті спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майно, зокрема, житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , однак, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім`я спадкодавця.

В той же час як встановлено під час розгляду справи право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі села Лавриків, головою двору була ОСОБА_3 , тобто саме за ОСОБА_3 .

А тому з врахуванням наведених обставин справи право власності позивача в порядку спадкування підлягає захисту в судому порядку.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтею 23, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 м2, житловою 20,4 м2 з господарськими будівлями і спорудами: сарай, споруди, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.