Постанова

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 205/2460/16-ц

провадження № 61-44275св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, держава в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, держави в особі Державної казначейської служби України про визнання електронних торгів недійсними, відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року у складі судді Остапенко Н. Г. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області), Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр»), держави в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про визнання електронних торгів недійсними, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2014 року він приймав участь у електронних торгах з реалізації Ленінським ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області арештованого майна, у зв'язку з примусовим виконанням зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь юридичних осіб боргу у розмірі 271 307,39 грн. Відповідно до протоколу від 22 грудня 2014 року № 41682 про проведення електронних торгів, ним придбано майно - домоволодіння АДРЕСА_1. За придбане майно він перерахував грошові кошти на розрахунковий рахунок Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області у розмірі 229 325,25 грн. Організатору електронних торгів ДП «Інформаційний центр» було перераховано грошові кошти у розмірі 4 232, 25 грн та 7 837,50 грн. 05 лютого 2015 року державним виконавцем складено акт про проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна з реалізації домоволодіння АДРЕСА_1, затвердженого начальником Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області НикитюкомІ. П. Після отримання акта про проведені електронні торги він звернувся до державного нотаріуса для реєстрації права власності на придбане ним домоволодіння. Однак 25 лютого 2015 року нотаріус видав йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що на час проведення електронних торгів майно належало не боржнику, а іншій особі.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4., уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати електронні торги від 22 грудня 2014 року недійсними; стягнути з держави в особі ДКС України повернення сплаченої суми у розмірі 241 395,00 грн, індекс інфляції за період з січня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 156 906,75 грн, 110 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсними електронні торги від 22 грудня 2014 року з реалізації домоволодіння АДРЕСА_1, проведені між продавцем - Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ та покупцем ОСОБА_4

Стягнуто з держави в особі ДКС України на користь ОСОБА_4 241 395,00 грн, індекс інфляції за період з січня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 139 526,32 грн та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем не виконані вимоги частини четвертої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій, тобто з вини державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ не було накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_5 та під час проведення електронних торгів позивачем фактично було придбане майно, яке не належало боржнику ОСОБА_5 Відтак, Ленінський ВДВС ДГТУЮ у Дніпропетровській області не міг бути продавцем вказаного майна, оскільки арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 було накладено 12 серпня 2013 року, тобто після відчуження майна боржником. За таких обставин державним виконавцем порушено встановлену законодавством процедуру та порядок проведення торгів щодо реалізації майна боржника ОСОБА_5

Крім того, державною виконавчою службою не здійснені виконавчі дії щодо перевірки документації на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна, у зв'язку з чим було виставлено на реалізацію на електронних торгах майно, яке не належало боржнику ОСОБА_5, а інформація про лот на веб-сайті СЕТАМ не відповідала дійсності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 рокуапеляційну скаргу Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області залишено без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 рокузалишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районногосуду і зазначив, що на момент проведення електронних торгів домоволодіння АДРЕСА_1 не належало на праві власності боржнику ОСОБА_5, тому державним виконавцем порушено встановлену законодавством процедуру та порядок проведення торгів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 205/2460/16-ц з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, зупинено виконання рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що всі дії державного виконавця були направлені на виконання вимог виконавчих документів, проведені у повній відповідності з вимогами чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про виконавче провадження».

Судами попередніх інстанцій не взято до уваги той факт, що відчуження майна, а саме дарування домоволодіння здійснено боржником ОСОБА_5 незаконно, з ознаками шахрайських дій, у момент проведення державною виконавчою службою реалізації майна.

Також судами не приділено уваги тому, що набувачем майна являється ОСОБА_7 (син боржника), який отримував всі документи від державного виконавця з моменту відкриття виконавчого провадження а саме: з 15 березня 2013 року, а відчуження майна боржницею здійснено 03 серпня 2013 року.

При прийнятті оскаржуваних рішень Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, позиція якого була підтримана Апеляційним судом Дніпропетровської області, керувався нечинними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а саме нормами, які втратили свою чинність 08 березня 2011 року, тоді як опис майна боржника здійснено державним виконавцем 17 травня 2013 року - тобто через два роки після втрати чинності норми Закону України «Про виконавче провадження», на яку послались суди при ухваленні оскаржуваних рішень.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року ОСОБА_4подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На примусовому виконанні у Ленінському ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь юридичних осіб боргу на загальну суму 271 307,39 грн.

Старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Єремєєвою О. О. 17 травня 2013 року складено акт опису та арешту майна боржника, а саме: житлового будинку № 65 по вул. Можайського у м. Дніпропетровську, вартість майна визначена висновком експерта та складає 201 000 грн.

З 15 липня 2013 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ЄремєєвоюО. О. вчинялися дії щодо примусової реалізації зазначеного арештованого майна боржника на електронних торгах.

На підставі Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, ДП «Інформаційний центр» 22 грудня 2014 проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна: домоволодіння АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, що підтверджується протоколом про проведення електронних торгів. Переможцем став учасник: 5 - ОСОБА_4, який сплатив 241 395,00 грн, а саме: 229 325,25 грн на рахунок Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ за придбання лоту № 21 341, ЄДРВП 36994380, організатору електронних торгів ДП «Інформаційний центр» було перераховано грошові кошти у розмірі 4 232,25 грн та 7 837,50 грн.

05 лютого 2015 року державним виконавцем складено акт про проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна з реалізації домоволодіння АДРЕСА_1, затверджений начальником Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Никитюком І. П.

Після отримання акта про проведені електронні торги ОСОБА_4 звернувся до державного нотаріуса для реєстрації права власності на придбане ним домоволодіння. Однак 25 лютого 2015 року нотаріус видав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що на час проведення електронних торгів майно належало не боржнику, а іншій особі.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25 червня 2015 року вбачається, що 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2013 року, а інша 1/2 частина домоволодіння належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 03 серпня 2013 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

У статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами четвертою, п'ятою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За правилами статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується з приписами статей650, 655 та частиничетвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру електронних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з електронних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Закону України «Про нотаріат»).

Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Крім того, статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, одержавши документальне підтвердження належності боржникові на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна, державний виконавець накладає на них арешт шляхом опису і оцінки за їх вартістю на момент арешту та надсилає повідомлення нотаріальному округу за місцем знаходження майна вимогу про реєстрацію даного факту. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє цих осіб.

Таким чином, оскільки на момент проведення електронних торгів, домоволодіння АДРЕСА_1 не належало ОСОБА_5, у зв'язку з чим державним виконавцем порушено встановлену законодавством процедуру та порядок проведення торгів.

Згідно з частиною другою статті 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню з винної особи.

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року, статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, стягнувши на його користь сплачену ним суму за будинок, інфляційні втрати та моральну шкоду, оскільки при проведенні електронних торгів порушено права і законні інтереси позивача.

Встановивши, що позивачу заподіяна моральна шкода, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахував характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, немайнових втрат й принцип розумності та справедливості, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань, обґрунтовано визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Доводи касаційної скарги щодо проведення виконавчих дій у відповідності з вимогами чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними, оскільки одержавши документальне підтвердження належності боржникові на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна, державний виконавець накладає на них арешт шляхом опису і оцінки за їх вартістю на момент арешту та надсилає повідомлення нотаріальному округу за місцем знаходження майна вимогу про реєстрацію даного факту, чого відповідно до частини четвертої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій, державним виконавцем зроблено не було.

Крім того, оскільки на момент проведення електронних торгів, домоволодіння АДРЕСА_1 не належало ОСОБА_5, державним виконавцем порушено встановлену законодавством процедуру та порядок проведення торгів.

Інші оводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У частині третій статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк