Ухвала

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 751/1191/19

провадження № 61-12116ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Величка Анатолія Олександровича,заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, в якій просила постанову головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 14 липня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51625483 скасувати.

Скарга мотивована тим, що у січні 2019 року на її телефон стали надходити дзвінки та смс-повідомлення щодо необхідності сплати боргу за кредитним договором. Оскільки вона вважала свої зобов`язання виконаними, тому звернулась до ПАТ «Альфа-Банк» для з`ясування питання щодо наявності заборгованості та отримала довідку № 08863 від 22 січня 2019 року в якій зазначено, що заборгованості по кредитному договору № 700007164 від 19 травня 2008 року, укладеному з ПАТ «Альфа-Банк», вона не має.

Також у січні 2019 року від працівників АТ КБ «ПриватБанк» вона дізналась, що її рахунок приватного підприємця та інші рахунки, що належать їй, арештовані постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Величко А. О. від 26 грудня 2018 року в межах виконавчого провадження № 51625483.

З наданих на ознайомлення в виконавчій службі матеріалів, скаржнику стало відомо, що виконавче провадження відкрито постановою від 14 липня 2016 року за виконавчим листом № 6-2214/10 від 12 листопада 2010 року, виданим Новозаводським районним судом міста Чернігова, на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» головним державним виконавцем Жовтневого ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Щегульною Г. О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості по кредитному договору № 700007164 в сумі 211 023,13 грн та судових витрат.

Вважає дану постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 липня 2016 року та постанову про арешт коштів боржника від 26 грудня 2018 року незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки виконавчий лист № 6-2214/10 було видано 12 листопада 2010 року зі строком його пред`явлення до виконання до 21 травня 2013 року, а матеріали справи не містять будь-яких документів щодо причин пропуску встановленого строку; оскаржувана постанова не була доведена до відома ОСОБА_1 .

Крім того, скаржник зазначила, що на виконання вимог рішення третейського суду вона передала ПАТ «Альфа-Банк» предмет застави за кредитним договором вартістю 132 000 грн ще до відкриття виконавчого провадження, а копія довіреності від ПАТ «Альфа-Банк», яка міститься в матеріалах виконавчого провадження, завірена самим же представником ОСОБА_2 , що не відповідає вимогам статті 246 ЦК України та статті 62 ЦПК України, які діяли на момент відкриття виконавчого провадження № 51625483 від 14 липня 2016 року.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 квітня 2019 року, яку залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2019 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови головного державного виконавця Жовтневого ВДВС міста Харків Щегульної Г. О. від 14 липня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51625483.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2019 року, справу направити на новий розгляд до Новозаводського районного суду міста Чернігова.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що при розгляді скарги ОСОБА_1 суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи та залишили поза увагою строки пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (який був чинним на час видачі виконавчого листа) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині п`ятій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02 червня 2016 року) визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 даного Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) виконавчі документи, а саме судові рішення можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Зазначений строк для виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина перша статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Тобто, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до пункту п`ятого Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, передбачені цим Законом.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження лише у разі: пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред`явлення виконавчого документа до органу ДВС не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статті 18 цього Закону; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших, передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається порушення судами норм Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України, а також значення наслідків розгляду поданої касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно із частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Величка Анатолія Олександровича, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк