Справа № 442/3931/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Медведик М.О.
Провадження № 22-ц/811/1123/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2018 року у справі за заявою Головного державного виконавця Головного управління юстиції у Львівській області про роз'яснення резолютивної частини виконавчого листа №442/1172/14-ц, 6/442/47/2014 від 06.03.2014 року, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області,-

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Дрогобицької міської ради на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2018 року в задоволенні заяви Головного державного виконавця Головного управління юстиції у Львівській області про роз'яснення резолютивної частини виконавчого листа відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржили Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області покликається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, оскільки згідно матеріалів справи вбачається, що жодної ліквідації КП «Тустань» не відбулось, а мала місце реорганізація підприємства шляхом злиття з передачею всіх прав та обов'язків включаючи і обов'язок поновлення на роботі незаконно звільненого працівника новоствореному підприємству КП «Туристичний комплекс «Дрогобич».

Також зазначає, що оскільки посада керівника була залишена, то в даному випадку незаконно звільнений керівник повинен бути поновлений на даній посаді на новоствореному підприємстві КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», оскільки такий обов'язок перейшов до даного господарюючого суб'єкту від одного із підприємств, яке було припинено внаслідок реорганізації в нього. Відтак у разі винесення судом рішення у справі про поновлення на роботі воно має бути виконано правонаступником роботодавця юридичної особи. Таким чином апелянт, вважає, що у суду першої інстанції були підстави для роз'яснення судового рішення.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2018 року та постановити нову, якою роз'яснити резолютивну частину виконавчого листа №442/1172/14-ц, 6/442/47/2014 від 06.03.2014, що видав Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у справі та вказати, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 29.12.2008 року повинно бути виконане відповідності до вимог ч.1 ст.65 Закону України «Про виконавче провадження з урахуванням вимог ст.36 КЗпП України та приписів п.19 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», шляхом поновлення ОСОБА_2 на посаду керівника Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич», яке є правонаступником реорганізованого в нього шляхом злиття Комунального підприємства готель «Тустань».

Апелянт Виконавчий комітет Дрогобицької міської рада, в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає обставинам справи. Зокрема покликається на те, що судом першої інстанції не надано оцінку поясненням представника Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо законності та дійсності Розпорядження міського голови від 24.03.2009 №98-р, яким на виконання рішення суду №2-3334/08 від 29.12.2008, ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді директора КП «Готель «Тустань». Крім того, зазначає, що на даний час вищезазначене Розпорядження є чинним, вважає, що суд в праві роз'яснити державному виконавцеві про доцільність закінчити виконавче провадження у зв'язку із його фактичним виконанням.

Просить змінити мотивувальну частину ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2018 року а саме: виключити з тексту мотивувальної частини ухвали перше речення шостого абзацу «Жодним з учасників судового розгляду суду не подано документу, який б свідчив про виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі» у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в червні 2014 року головний державний виконавець Головного управління юстиції у Львівській області звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Заява мотивована тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області перебуває виконавчий лист № 442/1172/14-ц, 6/442/47/2014 від 06 березня 2014 року, що видав Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області, згідно якого слід «Визнати незаконним розпорядження міського голови Дрогобича №531 від 13.10.2008р. «Про звільнення з посади директора комунального підприємства готелю «Тустань» ОСОБА_2 та скасувати його. Поновити ОСОБА_2 на посаді директора Комунального підприємства готель «Тустань».

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року заяву задоволено.

Роз'яснено резолютивну частину виконавчого листа № 442/1172/14-ц, 6/442/47/2014 від 06 березня 2014 року, що видав Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради, комунального підприємства готель «Тустань», третя особа: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким вирішено позов ОСОБА_2 задовольнити. Визнано незаконним розпорядження міського голови Дрогобича № 531 від 13 жовтня 2008 року «Про звільнення з посади директора комунального підприємства готелю «Тустань» ОСОБА_2 та скасувати його. Поновити ОСОБА_2 на посаді директора КП готель «Тустань». Стягнути з КП готель «Тустань» на користь ОСОБА_2 7174,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 71,74 грн судового збору в дохід держави та 30.00 грн. витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року касаційну скаргу виконавчого комітету Дрогобицької міської ради задоволено частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року скасовано.

Передано справу № 442/3931/14-ц на новий розгляд до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Ухвалою Дрогобицької міської ради на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2018 року в задоволенні заяви Головного державного виконавця Головного управління юстиції у Львівській області про роз'яснення резолютивної частини виконавчого листа відмовлено

Згідно ст. 411 ч.5 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Дані висновки полягають в тому, що тлумачення частини першої статті 221 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених ухвал) свідчить, що роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виконавчий лист є зрозумілим, нормативні акти, які регламентують поновлення стягувача на роботі є відомі учасникам виконавчого провадження та тлумачення їх застосування в конкретній ситуації, буде по суті вносити зміни до самого рішення, які не були предметом судового розгляду.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.