Справа № 200/512/19
Провадження №2-з/200/13/19
У Х В А Л А

30 січня 2019 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «РІЕЛТІС ГРУП», ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнати договір недійсним та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «РІЕЛТІС ГРУП», ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобовязання вчинити дії.

Ухвалою суду від 16 січня 2019 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 30 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22 березня 2019 року.

21 січня 2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить суд, вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб'єктам реєстрації прав на нерухоме майно, а саме, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб'єктам державної реєстрації прав, акредитованим суб'єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, які відповідно до ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно такого майна: у надбудові нежитлові приміщення поз. 402-404, у комплексі багатофункціонального призначення літ. А-3, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, будинок, 20-А - до розгляду даної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили; накладення арешту на обєкти нежитлової нерухомості - приміщення: у надбудові нежитлові приміщення поз. 402-404, у комплексі багатофункціонального призначення літ. А-3, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, будинок, 20-А.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що у нього існують обєктивні побоювання в тому, що відповідачі, з огляду на їх недобросовісні дії, вчинять спробу щодо незаконної перереєстрації права власності на майно, належне позивачеві, що зробить неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог позивача. Невжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, може призвести до значного ускладнення виконання рішення суду, у разі задоволення позову; крім того вважає, що такий спосіб забезпечення позову співвідносяться з предметом позову, а отже існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог; і застосування цього заходу до забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи, зважаючи на обставини справи прийшов до наступного висновку.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень частини 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, перелік яких не є вичерпним.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, судом встановлено, що предметом спору зокрема є усунення перешкод у користуванні приміщеннями у надбудові з поз. 402-404, у комплексі багатофункціонального призначення літ. А-3, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, будинок, 20-А.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до роз'яснень, зазначених в п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

При цьому, суд наголошує, що застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, та те що вжиття запобіжного заходу у вигляді накладення арешту може в подальшому позбавити можливості користування відповідним обєктом нежитлових приміщень, суд приходить до висновку, що в цій частині клопотання підлягає частковому задоволенню та доцільним і співрозмірним позовним вимогам буде застосування запобіжного заходу у вигляді заборони відчуження нерухомого обєкту, а саме нежитлових приміщень у надбудові з поз. 402-404, у комплексі багатофункціонального призначення літ. А-3, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, будинок, 20-А.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1-18,149-150,153,154,157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «РІЕЛТІС ГРУП», ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнати договір недійсним та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Заборонити суб'єктам реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії повязані з відчуженням, реєстрацією та перереєстрацією права власності на нежитлові приміщення у надбудові з поз. 402-404, у комплексі багатофункціонального призначення літ. А-3, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, будинок, 20-А - до розгляду даної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Заборонити відчуження нежитлових приміщень у надбудові з поз. 402-404, у комплексі багатофункціонального призначення літ. А-3, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, будинок, 20-А - до розгляду даної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення не залежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також подальшому розгляду справи.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску