Справа № 263/9069/18
Провадження № 2/263/222/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

при секретарі Лопатнюк К.О.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частку квартиру в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8. В обґрунтування позовних вимог вказала, після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8, відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Спадкову справу було заведено 16.07.2013 року на підставі заяви ОСОБА_3, яка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим Першою Маріупольською державною нотаріальної конторою 05.03.2002, зареєстрованим в реєстрі за №9-324, відповідно до якого заповів усе належне йому майно в рівних частках на користь позивачки та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9. Спадщина складається з квартири АДРЕСА_2. 1/2 частка цієї квартири належала спадкодавцеві - ОСОБА_4, а інша Ѕ частка цієї квартири належала ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, спадкоємцем якої був її чоловік, ОСОБА_4, який прийняв спадщину, так як постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте не оформив своїх прав. 28.08.2015 позивачка звернулася до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, нотаріус не видала свідоцтво про право на спадщину. Позивачка отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1821/02-31 від 28.08.2015, з тих підстав, що спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу на квартиру, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Оригінал правовстановлюючого документу на квартиру у позивачки відсутній, наявна була лише копія свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_4, виданого 26.12.1994 ЖКХ «Житловик». Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, вказана квартира належить ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у рівних частках, тобто по Ѕ частці. 12 травня 1960 року, ОСОБА_4, 1926 року народження, одружився з ОСОБА_7, 1919 року народження. На момент їхнього одруження у ОСОБА_7 вже була донька - ОСОБА_8, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_13 року. Остання вийшла заміж за ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_9. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_12 року народилась позивачка - ОСОБА_1, яка 21 червня 1986 року позивачка вийшла заміж за ОСОБА_11 та змінила прізвище на ОСОБА_11. Тобто позивачка є рідною онукою дружини спадкодавця. Рідних дітей у ОСОБА_4 не було. Його дружина ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_11. Її донька - ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_15. У спадкодавця ОСОБА_4 був рідний брат - ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_14. В нього є донька (племінниця спадкодавця) - ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_13). Згідно із заповітом спадкодавця його майно мало бути успадковане позивачкою та її братом ОСОБА_5 у рівних частках (тобто по 1/2). Проте ОСОБА_5 помер у 2005 році до смерті спадкодавця. Позивачка вважає, що згідно зі ст. 1245 ЦК України вона за заповітом має право на спадкування 1/2 частки спадкового майна. Інша половина спадкового майна має спадкуватися спадкоємцями за законом. Друга половина спадщини після смерті ОСОБА_4 могла би бути успадкована його дружиною, як спадкоємцем першої черги. Оскільки вона померла до смерті спадкодавця, то ця 1/2 частка спадщини могла бути успадкована її донькою - ОСОБА_12 Оскільки вона також померла ІНФОРМАЦІЯ_15 року до смерті спадкодавця, а її донькою є позивачка, то позивачка має право успадкувати іншу частку спадкового майна за законом (1/2) по праву представлення. При цьому позивач вважає, що племінниця спадкодавця - ОСОБА_2, не має право на спадкове майно, оскільки якби її батько - ОСОБА_13, був би живий на момент смерті спадкодавця (його рідного брата), то він не входив би до кола спадкоємців першої черги, а входив би до кола спадкоємців другої черги.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просить визнати за нею право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_4, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8.

Під час проведення підготовчого судового засідання 04.10.2018, відповідач ОСОБА_2 надала суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом та наполягала на розгляді вказаних вимог в одному провадженні. В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказала, що на момент своєї смерті її дядько ОСОБА_4 (спадкодавець) був єдиним власником спірної квартири, оскільки прийняв у спадщину Ѕ частку квартири, що належала його жінці ОСОБА_6, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформив своїх спадкових справ. Спадкодавець - ОСОБА_4, заповів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 усе своє майно у рівних частках кожному. ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_9, до смерті спадкодавця та відкриття спадщини, а заповідач не призначив іншого спадкоємця, згідно зі вимогами ст. 1244 ЦК України та не уклав нового заповіту, який би охоплював спірну частку спадкового майна. Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Рідних дітей у спадкодавця не було, тож ОСОБА_3 не є онукою спадкодавця за законом і не має права спадкування за правом представлення. Єдиною спадкоємицею за законом ОСОБА_4 є ОСОБА_2, його племінниця, як єдина донька його рідного брата ОСОБА_13

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8, та відмовити в цій частині задоволенні вимог за основним позовом ОСОБА_3

Від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона зазначає, що зустрічний позов не визнає, оскільки друга половина спадщини після смерті ОСОБА_4 могла би бути успадкована його дружиною ОСОБА_6, як спадкоємцем першої черги. Оскільки вона померла до смерті спадкодавця, то ця 1/2 частка спадщини могла бути успадкована її донькою - ОСОБА_12 Оскільки вона також померла ІНФОРМАЦІЯ_15 року до смерті спадкодавця, а її донькою є позивачка, то позивачка має право успадкувати іншу частку спадкового майна за законом (1/2) по праву представлення. При цьому позивач вважає, що племінниця спадкодавця - ОСОБА_2 не має право на спадкове майно, оскільки якби її батько - ОСОБА_13, був би живий на момент сперті спадкодавця (його рідного брата), то він не входив би до кола спадкоємців першої черги, а входив би до кола спадкоємців другої черги, при цьому померла дружина спадкодавця мала б право на отримання спадщини як спадкоємиця першої черги.

З'ясувавши правову позицію сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини правовідносин, об'єктивно оцінивши всі докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а заявлені зустрічні позовні вимоги повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4, якому належала квартира АДРЕСА_4 (а.с.13-16), помер ІНФОРМАЦІЯ_8. (а.с.17), за життя ОСОБА_4 заповів усе належне йому майно позивачу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частках, що підтверджується заповітом посвідченим Першою маріупольською державною нотаріальної конторою 05.03.2002, зареєстрованим в реєстрі за №9-324 (а.с.25), ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.28), тобто до смерті спадкодавця ОСОБА_4

Спадкову справу №347/2013 було заведено 16.07.2013 на підставі заяви ОСОБА_3, яка є спадкоємцем за заповітом.

Спадщина складається з квартири АДРЕСА_5. 1/2 частка цієї квартири належала спадкодавцеві - ОСОБА_4, а інша Ѕ частка цієї квартири належала ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, спадкоємцем якої був її чоловік - ОСОБА_4, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте не оформив своїх прав.

13.08.2013 до нотаріуса звернулася і ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

28.08.2015 року позивачка звернулася до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, нотаріус не видала свідоцтво про право на спадщину. Позивачка отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1821/02-31 від 28.08.2015 з тих підстав, що спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу на квартиру, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_6 та свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_4 від 26.12.1994, виданого ЖКХ «Житловик», вказана квартира належить ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у рівних частках по 1/2.

12 травня 1960 року ОСОБА_4, 1926 року народження, одружився з ОСОБА_7, 1919 року народження. На момент їхнього одруження у ОСОБА_7 вже була донька - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Остання, вийшла заміж за ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_9. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_12 року народилась позивачка - ОСОБА_9 (дівоче прізвище) ОСОБА_10. 21 червня 1986 року позивачка вийшла заміж за ОСОБА_11 та змінила прізвище на ОСОБА_11. Тобто позивачка є рідною онукою дружини спадкодавця. Рідних дітей у ОСОБА_4 не було. Його дружина ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_11. Її донька - ОСОБА_12, померла ІНФОРМАЦІЯ_15. У спадкодавця ОСОБА_4 був рідний брат - ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_14. В нього є донька (племінниця спадкодавця) - ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_13).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України, передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), суд вважає, що позивачка ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину відповідно до заповіту, а тому набула право власності на Ѕ частку спірної квартири.

У зв'язку з тим, що померлий ОСОБА_4 за життя своєчасно не зареєстрував право власності на квартиру, то позивачка позбавлена можливості оформити своє право на спадщину у нотаріуса, а тому її законні інтереси підлягають захисту, а позов в цій частині необхідно задовольнити.

В зв'язку з викладеним суд вважає необхідним захистити права позивачки ОСОБА_3 та визнати в судовому порядку за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_4, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8.

У той же час щодо вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на іншу Ѕ частку квартири в порядку спадкування за законом по праву представлення суд зазначає наступне.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1261 ЦК України).

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264).

Відповідно до ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї.

Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене законом коло осіб з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві та розрахунку, що він залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім'ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п'ятої черг і пов'язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв'язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п'ятої черги.

Аналіз статті 1266 ЦК України дає підстави для висновку, що по своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який надає можливість спадкоємцям п'ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу) у зв'язку зі смертю до відкриття спадщини спадкоємця цієї черги.

Позивач ОСОБА_3 не є родичем (онукою) спадкодавця ОСОБА_4, а тому не відноситься до осіб, які набувають право на спадкування за законом згідно зі статтею 1266 ЦК України, тобто в задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

У той же час позивачка за зустрічним позовом та відповідач за первісним - ОСОБА_2 є племінницею спадкодавця, а тому за відсутності інших спадкоємців за законом, що підтверджується матеріалами спадкової справи, має право на спадкування відповідно до ст.1266 ЦК України, однак, також отримала відмову нотаріусу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого, а тому її права повинні бути захищені, з огляду на що зустрічний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що відповідно до статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат, тому за положеннями ст141 ЦПК України підлягає відшкодуванню пропорційно задоволеній частці позовних вимог.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 цього Закону від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Відповідно до ч.ч.6-7 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач за первісним позовом, яка є і відповідачем за зустрічним позовом, - ОСОБА_3 є інвалідом І групи та має право на пільги, встановлені законодавством України, звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, судові витрати ОСОБА_2 у цій справі мають компенсуватись за рахунок держави.

Оскільки позов ОСОБА_3 задоволено частково, а саме, за нею визнано право власності на Ѕ частку квартири, у той же час зустрічний позов ОСОБА_2, якою сплачено судовий збір в сумі 704,80грн., задоволено повністю, то її судові витрати мають бути компенсовані пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 352,40 грн. (50% від 704,80 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-81, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1217, 1218, 1223, 1266, 1268 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року, на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року, на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2, в розмірі 352,40 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_7

Представник позивача - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_7

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_3, проживає за адресою: АДРЕСА_8

Повний текст рішення складено 15 лютого 2019 року.

Суддя О.Л.Соловйов