ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6992/19 Справа № 205/194/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року

по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження, визнання неправомірними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія, Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про поновлення строку на оскарження, визнання неправомірними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія, Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Скарга мотивована тим, що 18.12.2018 року він отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 55696168 від 01.02.2018 року про стягнення з нього 214 152,14 грн. на користь ТОВ ФК Довіра та Гарантія, копію постанови про арешт майна боржника від 01.02.2018 року і копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.10.2018 року.

Строк пред`явлення виконавчого листа № 2/205/96/14 від 16.05.2014 року станом на 01.02.2018 року був пропущеним, тому постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника вважав неправомірними.

Ураховуючи викладене, заявник просив суд: поновити строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2018 року, постанови про арешт майна від 01.02.2018 року; визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2018 року; визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 01.02.2018 року; визнати неправомірною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.10.2018 року; зобов`язати Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить вказану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що постановою старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Дубовицької Н.М. від 01.02.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/205/96/14, виданого 16.05.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК Довіра та Гарантія заборгованості в розмірі 214 152,14 грн.

Постановою старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Дубовицької Н.М. від 01.02.2018 року накладено арешт на майно, що належить боржнику.

Постановою старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Дубовицької Н.М. від 30.10.2018 року звернуто стягнення на доходи боржника.

Також судом установлено, що виконавчий лист № 2/205/96/14 від 16.05.2014 року неодноразово перебував на виконанні у Новокодацькому ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, про що свідчать відмітки на виконавчому листі, остання 17.11.2017 року (а.с.33 зворот).

Вказане свідчить про те, що стягувачем не було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа № 2/205/96/14, виданого 16.05.2014 року до виконання, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання переривався.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 10 Закону України Про виконавче провадження, заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Статтею 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України Про виконавче провадження виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 12 Закону України Про виконавче провадження строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Згідно з частиною 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано виходив з того, що оскаржувані постанови відповідають вимогам Закону України Про виконавче провадження, а дії державного виконавця є правомірними та вчинені відповідно до цього Закону.

Встановивши зазначені обставини, керуючись статтями 447-451 ЦПК України, Законом України Про виконавче провадження, суд першої інстанції постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону, висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ухвала постановлена з неповним з`ясуванням судом обставин справи, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

З матеріалів виконавчого провадження убачається, що всі дії державного виконавця були направлені виключно на виконання вимог виконавчого документу, в порядок та спосіб визначений Законом України Про виконавче провадження.

Ураховуючи викладене, за відсутності, передбачених Законом України Про виконавче провадження, підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскаржувані постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2018 року, про арешт майна боржника від 01.02.2018 року та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.10.2018 року винесені у відповідності до цього Закону.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко