ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/503/19 Справа № 175/4970/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду, ОСОБА_2 посилався на те, що з 09 вересня 1997 року по 13 серпня 2014 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_4 Під час їх шлюбу із ОСОБА_4 він надав згоду на реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1, основним квартиронаймачем якої він є, їх спільної дочки - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочки ОСОБА_4 від першого шлюбу - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Приблизно з моменту припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_4 у 2010 pоці, остання разом із дочками переїхала до іншого місця проживання, де вони й мешкають на даний час. Відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2009 pоку, яке набрало законної сили, 06 січня 2010 році, за позовом ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, спільна дитина ОСОБА_1 залишається жити разом із матір'ю. З 2010 року відповідачі не проживають в квартирі АДРЕСА_1, їхніх особистих речей в квартирі немає, комунальні платежі, які нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб, вони не сплачують. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд визнати, що ОСОБА_3, 1989 року народження, ОСОБА_1 , 1997 року народження, втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1; усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3, 1989 року народження, ОСОБА_1, 1997 року народження (а.с.85-87).

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення (а.с.59, 60).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є членом сім'ї основного квартиронаймача житлового приміщення - ОСОБА_2, який є її батьком, та вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. У 2012 році між нею та її батьком ОСОБА_2 виникла сварка і останній завдав фізичного болю, ситуація вже мала місце не один раз. ОСОБА_2 неодноразово після сварок виганяв її, членів сім'ї з квартири, закриваючи двері, створюючи перешкоди в користуванні, позбавляючи можливості вільного користування житловим приміщенням. Дії ОСОБА_2 направлені на позбавлення її законного права на користування житловим приміщенням, що вказує про відсутність у неї вільного, добровільного та самостійного доступу до житлового приміщення, де вона зареєстрована. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд зобов'язати відповідача ОСОБА_2 усунути їй перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням шляхом вселення до даної квартири та передачі їй ключів від дверей.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року було об'єднано в одне провадження справу №175/4970/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком та справу №175/1461/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселенням, присвоївши єдиний номер №175/4970/16-ц (а.с.83).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано, що ОСОБА_3, 1989 року народження, втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Визнано, що ОСОБА_1, 1997 року народження, втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3, 1989 року народження, з вищевказаної адреси.Усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_1, 1997 року народження, з вищевказаної адреси. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп., тобто з кожного по 275 грн. 60 коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 28 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є основним квартиронаймачем (а.с.14).

З 09 вересня 1997 року ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2009 pоку (а.с.93).

Під час їх шлюбу із ОСОБА_4, позивач дав згоду на реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1, основним квартиронаймачем якої він є, їх спільної доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки ОСОБА_4 від першого шлюбу - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У 2010 pоці з моменту припинення шлюбних відносин, ОСОБА_4 разом із доньками переїхала до іншого місця проживання за адресою АДРЕСА_3, де вони й мешкають на даний час.

Актом про не проживання від 25 листопада 2016 року комісії Новолександрівської сільської ради встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, але фактично не проживають, їхніх особистих речей у квартирі немає (а.с.11).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачі у квартирі зареєстровані, але фактично не проживають, а комунальні платежі, які нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб, ними не сплачуються.

ОСОБА_1 у своєму позові посилалася на те, що її батько ОСОБА_2 перешкоджає їй користуватися спірною квартирою, не впускає її у квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд послався на їх законність та обґрунтованість належними та допустимими доказами, визнавши ОСОБА_3 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунувши перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття їх з реєстрації, та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв'язку з недоведеністю, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, не правильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

В ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 18 ЖК УРСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Положеннями ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

За змістом статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням само по собі є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання та позивачу не відмовлено у знятті відповідача з реєстраційного обліку у зв'язку із втратою нею права користування житловим приміщенням.

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є основним квартиронаймачем (а.с.14).

Згідно довідки ДП "Дослідне господарство "Дніпро" від 16 липня 2017 року квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 отримав згідно рішення адмінітсрації та первинної профспілкової організації у квітні 1984 року, як тракторист-машиніст Дослідного господарства "Дніпро". З 25 квітня 1984 року зареєстрований за цією адресою Надати ордер на заселення не мають можливості у зв2язку із закінченням терміну зберігання (а.с.186).

З 09 вересня 1997 року ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2009 pоку (а.с.93).

Під час їх шлюбу із ОСОБА_4, позивач дав згоду на реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1, основним квартиронаймачем якої він є, їх спільної дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочки ОСОБА_4 від першого шлюбу - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У квартирі зареєстровані ОСОБА_2, його донька - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 а.а.10, 73, 79).

Згідно довідки Новоолександрівської сільської ради від 03 червня 2016 року ОСОБА_2 проживає у квартирі один (а.с.10).

У 2010 pоці з моменту припинення шлюбних відносин, ОСОБА_4 разом із доньками переїхала до іншого місця проживання за адресою АДРЕСА_3, де вони й мешкають на даний час.

Актом про не проживання від 25 листопада 2016 року комісії Новолександрівської сільської ради встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, але фактично не проживають, їхніх особистих речей у квартирі немає (а.с.11).

У судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_1, ОСОБА_3 пояснювали, що не проживають у квартирі у зв"язку з тим, що ОСОБА_2 чинить їм перешкоди у користуванні житлом, не впускає до квартири, в якій вони зареєстровані (а.с.198, 199).

ОСОБА_1 в судовому засіданні в апеляційному суді пояснювала, що її батько ОСОБА_2 забрав у неї ключі від вхідних дверей спірної кварти та не впускає її у квартиру. Ключів від квартири вона не має.

В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_2 пояснив, що він не згодний надати ключі від квартири ОСОБА_1 та заперечує проти її вселення та проживання у спірній квартирі.

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів з приводу того, що вона не може потрапити в квартиру, оскільки між нею та її батьком ОСОБА_2 існує конфлікт щодо квартири (а.с.211, 212, 213, 214).

Таким чином, підтверджено не проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі, де вони зареєстровані, протягом встановлених законом строків, через наявність перешкод у їх проживанні, які чинить ОСОБА_2

Іншого нерухомого майна у користуванні або ж у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають

Суд першої інстанції належної уваги на зазначене не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання втратившими право користування жилим приміщенням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про вселення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 та зобов"язати ОСОБА_2 передати їй ключі від вхідних дверей зазначеної квартири.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення з позовною заявою та апеляційною скаргою в розмірі 1 466 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді