Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 559/2017/16-ц

провадження № 61-29840св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Демидівський держспецлісгосп», Державне агентство лісових ресурсів України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Григоренка М. П., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_4 у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Демидівський держспецлісгосп» (далі - ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп», підприємство), Державного агентства лісових ресурсів України про стягнення грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію у розмірі 21 680, 00 грн.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 23 січня 2014 року № 32-К ОСОБА_4 був призначений за контрактом на посаду директора ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп» Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства з 24 січня 2014 року до 23 січня 2015 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

За виконання обов'язків, передбачених контрактом від 23 січня 2014 року, укладеним між ОСОБА_4 та ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп», позивачу як керівнику встановлено посадовий оклад в розмірі 4 336, 00 грн. у пункті 21 контракту визначено, що на керівника розповсюджуються пільги, гарантії та компенсації, передбачені галузевою угодою.

Згідно з наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 23 січня 2015 року № 32-К трудовий договір з позивачем припинено, позивача звільнено з посади директора ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп» за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Всупереч умовам контракту підприємство не виплатило позивачу грошову допомогу під час виходу на пенсію в розмірі п'яти посадових окладів, що становить 21 680, 00 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача

ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп» заперечувало проти позовних вимог, пояснило, що на момент закінчення строку контракту очолюване ОСОБА_4 підприємство мало збитковий платіжний баланс, що згідно з умовою укладеного контракту стало підставою для відмови у виплаті позивачу вихідної допомоги. Письмові відповіді на ім'я позивача про причини невиконання умов контракту не направлялися.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто на корись ОСОБА_4 з ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп» відповідно до контракту, укладеного 23 січня 2014 року між керівником ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп» та Державною агенцією лісових ресурсів України,грошову допомогу при звільненні в розмірі 21 680, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що відповідач своїми діями порушив вимоги статті 116 КЗпП України, оскільки повинен був в останній робочий день провести з позивачем остаточний розрахунок з виплатою грошової допомоги в розмірі п'яти посадових окладів.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп» задоволено частково. Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп», Державного агентства лісових ресурсів України про стягнення грошової допомоги відмовлено.

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що позивач звертався у встановленому порядку до Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства, до сфери управління якого входить ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп», із заявою щодо можливості виплати йому грошової допомоги відповідно до укладеного контракту. Листом від 30 вересня 2016 року Державне агентство лісових ресурсів України повідомило позивача, що загальні результати роботи підприємства аналізує і оцінює обласне управління лісового та мисливського господарства, від якого не надходило звернення щодо погодження йому (позивачу) виплати грошової допомоги

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що органом управління майном, за погодженням якого керівнику виплачується грошова допомога у разі його виходу на пенсію згідно з пунктом 20 контракту, є саме Державне агентство лісових ресурсів України, а не Рівненське обласне управління лісового та мисливського господарства, яке не є стороною контракту. Зважаючи на наведене апеляційний суд в достатньому обсязі не перевірив доводів сторін, не дослідив зібрані у справі докази та не дав їм оцінки.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України), касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Зазначену цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначено за правилами статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді директора ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп».

23 січня 2014 року між ОСОБА_4 та Державним агентством лісових ресурсів України укладений контракт на строк з 24 січня 2014 року до 23 січня 2015 року із встановленням місячного посадового окладу в розмірі 4 336, 00 грн.

Пунктом 20 контракту передбачено, що у разі виходу керівника на пенсію, залежно від загальних результатів роботи підприємства, за погодженням органу управління майном, йому виплачується грошова допомога у розмірі до п'яти посадових окладів.

Пунктом 1.1 Розділу 1 Статуту ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп» визначено, що підприємство засноване на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України (далі - Орган управлінням майном) і є підзвітним йому.

Наказом від 07 лютого 2014 року № 80 Державного агентства лісових ресурсів України затверджено зміни до Статуту ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп», які зареєстровані у встановленому порядку, згідно з якими пункту 1.1 Розділу 1 Статуту викладено в такій редакції: «Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Демидівський держспецлісгосп» (далі - Підприємство), засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України (далі - Орган управлінням майном) і входить до сфери управління Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - Управління).

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 23 січня 2015 року № 32-к трудовий договір з позивачем припинений та звільнено його із займаної посади директора ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп» Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства з 23 січня 2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно зі статтею 38 КЗпП України.

28 липня 2016 року ОСОБА_4, посилаючись на пункт 20 контракту, звернувся до Державного агентства лісових ресурсів України із заявою про виплату йому грошової допомоги в розмірі п'яти посадових окладів.

Листом від 30 вересня 2016 року Державне агентство лісових ресурсів України повідомило позивача, що загальні результати роботи підприємства аналізує і оцінює обласне управління лісового та мисливського господарства, від якого не надходило звернення щодо погодження йому (позивачу) виплати грошової допомоги.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що позивач звертався у встановленому порядку до Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства, до сфери управління якого входить ДПСЛАП «Демидівський держспецлісгосп», із заявою щодо можливості виплати йому грошової допомоги відповідно до укладеного контракту.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Право працівника на належну заробітну плату кореспондується із обов'язком роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, й виплатити їх; тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, у пункті 20 контракту передбачено, що у разі виходу керівника на пенсію, залежно від загальних результатів роботи підприємства, за погодженням органу управління майном, йому виплачується грошова допомога у розмірі до п'яти посадових окладів.

Аналіз наведеного пункту договору дає підстави для висновку, що виплата грошової допомоги у разі виходу керівника на пенсію є правом роботодавця, а не його обов'язком. Розмір грошової допомоги залежить від загальних результатів роботи підприємства, мінімального розміру цієї допомоги контрактом не передбачено, а максимальний становить п'ять посадових окладів. Виплата грошової допомоги перебуває у залежності від оцінки органом управління майном загальних результатів роботи, для здійснення такої виплати необхідне погодження, здійснене відповідним органом. В тлумаченні положень укладеного з позивачем контракту Верховний Суд враховує, що невстановлення мінімального розміру грошової допомоги на випадок виходу працівника на пенсію свідчить про те, що здійснення такої виплати не є безумовним обов'язком відповідача, а, відповідно, не надає позивачу права вимагати виплати йому зазначеної грошової допомоги, якщо органом управління майном підприємства відповідне рішення не було прийнято.

Позивач під час розгляду справи не довів належними та допустимими доказами, які б дали підстави для висновку про можливість підприємства та виникнення відповідних правових підстав виплатити йому грошову допомогу у розмірі п'яти посадових окладів, тобто максимальний розмір грошової допомоги. Відповідно до досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів, таке право у роботодавця на виплату грошової допомоги позивачу не виникло.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 11 ЦПК України 2004 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 57 ЦПК України 2004 року).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004 року).

Статтею 59 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

Позивач, посилаючись як на фактичні підстави позову на те, що у роботодавця виник обов'язок здійснити виплату грошової допомоги у розмірі п'яти посадових окладів, не довів їх належними та допустимими доказами.

В оцінці доводів касаційної скарги, що рішення у цій справі не стосується прав та інтересів Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства враховані Верховним Судом, суд касаційної інстанції визнає їх помилковими, оскільки виплата грошової допомоги за пунктом 20 контракту підлягає виплаті саме роботодавцем, а орган управління лише погоджує розмір грошової допомоги. Апеляційним судом не наведено обґрунтованих аргументів, за яких рішення у цій справі стосується прав та інтересів Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Проте, враховуючи, що зазначені недоліки не впливають на правильність прийнятого рішення у справі, Верховний Суд, застосувавши правило статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги остаточних висновків апеляційного суду не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат - не впливають.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик