Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката Руденко Ю.В.

представника позивача

за довіреністю ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 24.01.2019р. звернулася до суду із позовом (остання редакція від 20.03.2019р. з наведеними розрахунками від 13.08.2019р.) до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 13.04.2016р. із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 23.03.2016 року і до закінчення нею навчання у Черкаському НУ ім. Б.Хмельницького, тобто до 30.06.2018 року.

Відповідач свої зобов`язання виконував не в повному обсязі, сплачував аліменти не регулярно, приховував від державного виконавця ще одне місце своєї роботи, через що утворилась заборгованість.

За даними довідки Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси від 09.11.2018р. №33405 станом на 30.06.2018 року борг по аліментах за боржником становить 11509грн. 29коп.

Постановою державного виконавця від 15.11.2018р. закінчено ВП №54810788 з виконання виконавчого листа №711/2880/16-ц з підстав закінчення строку, передбаченого законом для даного виду стягнення та відсутності заборгованості зі сплати аліментів. Тобто, відповідач погасив заборгованість зі сплати аліментів лише у листопаді місяці.

При обчисленні пені до уваги брався розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем №33405. Отже, розрахунок пені здійснено за період з 23.03.2016 і складає 44031грн. 48коп.

Посилаючись на ст. 196 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) у зв`язку із несвоєчасною сплатою аліментів в розмірі 19175грн. 57коп., а також покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 22.02.2019р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Дані спірні правовівдносини пов`язані із правовідносинами щодо стягнення аліментів.

Відповідачем по справі 13.03.2019р. було подано заяву про заперечення щодо розгляду справи у такому порядку, просив про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 22.04.2019р., у задоволенні заяви відповідача відмовлено.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов, за яким просив відмовити у задоволенні позову. У випадку, якщо суд з якихось мотивів прийде до висновку про те, що прострочення сплати аліментів сталося з вини відповідача, просив застосувати позовну давність щодо пені в один рік, тобто, які розраховані раніше ніж 24.01.2018 року; у випадку, якщо суд з якихось мотивів прийде до висновку про те, що прострочення сплати частини аліментів сталося з вини відповідача, просив відповідно до ч.2 ст. 196 СК України врахувати його матеріальний та сімейний стан і максимально зменшити суму неустойки, які суд вважатиме за потрібне нарахувати. Зазначено, що позов є безпідставним, оскільки позивач не довів, що відповідач навмисно ухиляється від сплати аліментів, і що є його вина; винним у виникненні заборгованості себе не вважає, оскільки прострочення із сплати аліментів не сталося, а мала місце затримка у виплаті аліментів; у судовому рішенні про стягнення аліментів не було зазначено реквізити рахунка, на який би він міг сплачувати аліменти самостійно та про такі реквізити не повідомив стягувач (дочка) та її мати; виконавчий лист був пред`явлений лише 05.05.2016р., хоча судове рішення набрало законної сили 26.04.2016 року; виконавчий лист був переданий до виконання до Соснівського ВДВС, а до Придніпровського ВДВС переданий лише 28.09.2017 року, тобто майже через півтора роки і тоді почалося стягнення з відповідача аліментів за основним місцем його роботи. Вказує, що не приховував від органів ДВС місце двох своїх робіт, про які також знала позивач та її матір; непорозуміння щодо утримання аліментів відбулись не з його вини, а через бухгалтерію за місцем роботи; державний виконавець не направляв йому будь-які вимоги, виклики щодо неправильної сплати аліментів, а тому він не перешкоджав та не ухилявся від сплати аліментних платежів. Після повідомлення державним виконавцем про існуючу заборгованість, він одразу її в сумі 11509грн. 29коп., погасив. Крім того, відповідач не згоден із розрахунком щодо нарахування пені (також подані заперечення від 19.08.2019р.). Просить врахувати його матеріальний та сімейний стан: на даний час проживає з дружиною ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю 2 групи, не може працювати, потребує лікування та нагляду лікаря, потребує витрат на лікування; сам відповідач має незадовільний стан здоров`я, тяжкі захворювання з-за нервувань, скандалів, необгрунтованих позовів до нього, позичив кошти у банківській установі для погашення заборгованості. Крім того, вважає, що оскільки позовна заява надійшла до суду 24.01.2019р., то збігли строки позовної давності, а тому пеня, що нарахована за час раніше ніж 24.01.2018р., нарахована поза межами 1-річного строку позовної давності.

Позивачем через представника адвоката Руденко Ю.В. надано відповідь на відзив, за яким просить задовольнити позовні вимоги; вважає, що строки позовної давності для даних правовідносин застосовані не можуть бути.

Відповідачем подані заперечення в порядку ст. 180 ЦПК, просить відмовити у задоволенні позову, врахувавши практику ВСУ.

В судовому засіданні позивач та її представники просили задовольнити позовні вимоги з врахуванням розрахунку від 19.08.2019 року, стягнути пеню в розмірі 19175грн. 57коп., а також вирішити питання про судові витрати.

В судовому засіданні відповідач просив відмовити у задоволенні позову, який є безпідставним.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.04.2016 року (справа №711/2880/16-ц) з ОСОБА_2 (відповідач батько позивача) на користь ОСОБА_1 (на даний час позивач ОСОБА_1 - змінила прізвище 10.08.2019р., актовий запис №86, свідоцтво про зміну імені, серія НОМЕР_1 ) стягнуті аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 23.03.2016 року і до закінчення нею навчання у Черкаському НУ ім. Б.Хмельницького, тобто до 30.06.2018 року.

За даними довідки Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси від 09.11.2018р. №33405 станом на 30.06.2018 року борг по аліментах за боржником становив 11509грн. 29коп.

Постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області від 15.11.2018р. закінчено ВП №54810788 з виконання виконавчого листа №711/2880/16-ц з підстав закінчення строку, передбаченого законом для даного виду стягнення та відсутність заборгованості зі сплати аліментів. Тобто, відповідач погасив заборгованість зі сплати аліментів лише у листопаді місяці, що підтверджено й самим відповідачем.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано до суду іншу довідку з органів ДВС щодо розміру заборгованості, незважаючи на те, що він не погодився із тією, що надана позивачем. Крім того, відомості, що викладені у довідці №33405, перевірені судом і на запитання головуючого по кожному місяцю довідки, розміру аліментів до сплати та сумі, сплаченій на погашення, відповідач ствердив, що все зазначено і враховано вірно.

Отже, підстав вважати, що державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, на який позивачем нараховано неустойку (пеню), невірно, - немає.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Як передбачалось частинами 1, 2 статті 196 СК України в редакції, що діяла станом на червень 2017 року, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, за період часу з 23.03.2016 року по 07.07. 2017 року нараховано розмір пені: розрахунок пені за 2016 рік:

з 23 березня 2016 року, аліменти - 232.44грн.,

квітень 2016 року, аліменти - 834.59+232.44(березень -8 днів) =1067.03 грн., пеня (1%) - 10.67 грн. х 30 днів = 320.10 грн.;

травень 2016 року, аліменти - 852.38 грн., пеня (1%) - 8,52 грн. х 31 день = 264.12 грн.;

червень 2016 року, аліменти - 1137.75 грн.,пеня (1%) - 11.38 грн. х 30 днів = 341.40 грн.;

липень 2016 року, аліменти - 1137.75 грн.,пеня (1%) - 11.38 грн. х 31 день = 352.78 грн.;

серпень 2016 року, аліменти -573.95грн., сплачено 573.95 грн., борг 0 грн., пеня (1%) - 0 грн. х 31 день = 0 грн.;

вересень 2016 року, аліменти - 720.33 грн.,сплачено 720.33 грн., борг 0 грн., пеня (1%) - 0 грн. х 31 день = 0 грн.;

жовтень 2016 року, аліменти - 1315.31 грн.,сплачено 927.53 грн., борг 387.78 грн., пеня (1%) - 3.88 грн. х 31 день = 120.28 грн.;

листопад 2016 року, аліменти - 1014.51 грн., сплачено 720.33 грн., борг 294.18 грн., пеня (1%) - 2.94 грн. х 30 днів = 88.20 грн.;

грудень 2016 року, аліменти - 1153.19 грн.,сплачено 821.71 грн., борг 331.48 грн., пеня (1%) - 3.31 грн. х 31 день = 102.61 грн.;

розрахунок пені за 2017 рік:

січень 2017 року, аліменти - 1621.62 грн.,сплачено 570.52 грн., борг 1051.10 грн., пеня (1%) - 10.51 грн. х 31 дн. = 325.81 грн.;

лютий 2017 року, аліменти - 1048.58 грн.,сплачено 115.14 грн., борг 933.44 грн., пеня (1%) - 9.33 грн. х 28 дн. = 261.24 грн.;

березень 2017 року, аліменти - 1723.00грн.,сплачено 789.56 грн., борг 933.44 грн., пеня (1%) - 9.33 грн. х 31 день = 289.23 грн.;

квітень 2017 року, аліменти - 1411.29 грн.,сплачено 477.85 грн., борг 933.44 грн., пеня (1%) - 9.33 грн. х 30 днів = 279.90 грн.;

травень 2017 року, аліменти - 1394.02 грн.,сплачено 460.58 грн., борг 933.44 грн., пеня (1%) - 9.33 грн. х 31 день = 289.23 грн.;

червень 2017 року, аліменти - 933.44 грн.,сплачено 0 грн., борг 933.44 грн., пеня (1%) - 9.33 грн. х 30 дн. =279.90 грн.;

з 01 по 07 липня 2017 року, аліменти - 1553.31 грн.,сплачено 0 грн., борг 1553.31 грн., пеня (1%) - 15.53 грн. х 7 дн. = 108.71 грн.

Перевіривши дані розрахунки, що надані позивачем, суд дійшов до висновку, що нарахування здійснені вірно за період часу з 23.03.2016 по 07.07.2017.

Крім того, з 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України №2037-УІІІ від 17.05.2017 року і внесено зміни до статті 196 СК України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому, суд вважає, що позивачем невірно здійснений розрахунок пені (в редакції від 13.08.2019) за період часу з 08.07.2017 по 15.11.2018.

Отже, з 08 липня 2017 року по 15 листопада 2018 року (дата погашення заборгованості та дата постанови державного виконавця про закінчення ВП) розрахунок пені, як вважає суд, слід вважати таким:

липень 2017 року аліменти -1553.31 грн., сплачено 0 грн., борг 1553.31 грн., пеня (1%) - 15.53 грн. х 496 дні = 7702,88 грн.;

серпень 2017 року, аліменти - 979.14 грн.,сплачено 0 грн., борг 979.14 грн., пеня (1%) - 9.79грн. х 472 дня = 4620,88 грн.;

вересень 2017 року, аліменти - 1787.80 грн., сплачено 501.23 грн., борг 1286.57 грн., пеня (1%) - 12.87 грн. х 441 день = 5675,67 грн.;

жовтень 2017 року, аліменти - 1851.94 грн.,сплачено477.85 грн., борг 1374.09 грн., пеня (1%) - 13.74 грн. х 411 день = 5647,14грн.;

листопад 2017 року, аліменти - 2195.68 грн.,сплачено 558.35 грн., борг 1637.33 грн., пеня (1%) - 16.37 грн. х 380 днів = 6220,60 грн.;

грудень 2017 року, аліменти - 1932.50 грн.,сплачено 514.02 грн., борг 1418.48 грн., пеня (1%) - 14.19 грн. х 350днів = 4966,50 грн.;

січень 2018 року, аліменти - 0грн., 319днів

лютий 2018 року, аліменти -0грн., 288днів

березень 2018 р., аліменти - 0грн., 260 днів

квітень 2018 р., аліменти - 0грн., 229 днів

травень 2018 року, аліменти - 0грн., 199 днів

червень 2018 року, аліменти - 0грн., 168 днів

липень 2018 року, аліменти - 0 грн., 138 днів

серпень 2018 року, аліменти -0 грн., 107 днів

вересень 2018 року, аліменти - 0 грн., 76 днів

жовтень 2018 року, аліменти -0 грн., 46 днів

листопад 2018 року, аліменти -0 грн., 15 днів.

Отже, всього за період часу з 23.03.2016р. по 15.11.2018р. заборгованість по пені становить 38257,18грн., а не 44031грн. 48коп., як зазначено позивачем. Між тим, таке визначення розміру пені не впливає на розмір позовних вимог.

Таким чином, розглядаючи справу, відповідно до ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених позовних вимог та вимог сімейного законодавства, розмір пені, який позивач просить стягнути з відповідача на свою користь становить 19175грн. 57коп. і такі вимоги знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Слід зазначити, що на пропозицію в судовому засіданні з боку відповідача сплатити позивачеві розмір пені в сумі 7000грн., позивач не погодилась.

Стосовно доводів відповідача про застосування позовної давності, яка має застосовуватись, як на його думку, до нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, варто зазначити, що в даному випадку законодавством в статті 20 СК України чітко встановлено, що до вимог, що? випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених: частиною другою статті 72?(застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя); частиною другою статті 129?(спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини); частиною третьою статті 138?(право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка); частиною третьою статті 139?(спір про материнство) цього Кодексу,?а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність.

Отже, в цій частині відзиву, доводи відповідача є безпідставними.

Крім того, що стосується доводів відповідача ОСОБА_2 про те, що винним себе у виникненні заборгованості він не вважає, оскільки прострочення із сплати аліментів не сталося, а мало місце затримка у виплаті аліментів; про те, що у судовому рішенні про стягнення аліментів не було зазначено реквізити рахунка, на який би він міг сплачувати аліменти самостійно та про такі реквізити не повідомив стягувач (дочка) та її мати; про те, що виконавчий лист був пред`явлений лише 05.05.2016р., хоча судове рішення набрало законної сили 26.04.2016 року; про те, що виконавчий лист був переданий до виконання до Соснівського ВДВС, а до Придніпровського ВДВС переданий лише 28.09.2017 року, тобто майже через півтора роки і тоді почалося стягнення з відповідача аліментів за основним місцем його роботи; про те, що він не приховував від органів ДВС місце двох своїх робіт, про які також знала позивач та її матір; про наявність непорозумінь щодо утримання аліментів, які відбулись не з його вини; про те, що державний виконавець не направляв йому будь-які вимоги, виклики щодо неправильної сплати аліментів; про те, що він не перешкоджав та не ухилявся від сплати аліментних платежів, - є безпідставними та такими, що не грунтуються на встановлених обставинах та нормах права.

Так, відповідно до ст. 141 СК УКраїни, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК). До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст. 201 СК України).

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам, - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК.

Отже, в даному випадку, суд вважає, що знаючи про прийняте судове рішення від 13.04.2016р. про стягнення аліментів (відповідач брав участь у розгляді справи), ОСОБА_2 повинен був вчиняти дії, пов`язані з його виконанням, контролювати його виконання іншими особами - працівниками роботодавця, оскільки його дитина повинна мати засоби для існування. Крім того, як вбачається з довідки державного виконавця №33405, відповідач ще з 2016 року сплачував кошти по аліментних платежах, але не регулярно та не в повному обсязі, а тому, відповідно знав про свій обов`язок щодо утримання повнолітньої дочки. Між тим, порушував норми чинного законодавства, що призвело до заборгованості по аліментах, яку лише у листопаді 2018 року він погасив в повному обсязі. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку із чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав.

Також слід зазначити, що відповідальність працівників бухгалтерії, чи інших осіб установи, де працював/працює відповідач - боржник по аліментах за неперерахування аліментів, сама по собі не виключає вини особи, яка їх має сплачувати у повному розмірі та вчасно.

Крім того, під час розгляду справи суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки платнику аліментів, тобто відповідачу по справі ОСОБА_2 Його посилання на матеріальний та сімейний стан: на даний час проживає з дружиною ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю 2 групи, не може працювати, потребує лікування та нагляду лікаря, потребує витрат на лікування; сам відповідач має незадовільний стан здоров`я, тяжкі захворювання з-за нервувань, сварок, необгрунтованих позовів до нього, отримання кредитних коштів у банківській установі для погашення боргу по аліментах, - не є обставинами для зменшення розміру пені.

Таким чином, за результатами розгляду справи, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у розмірі 19175грн. 57коп. за період з 23 березня 2016 року по 15 листопада 2018 року.

На думку суду, прийняте судове рішення відповідає висновкам постанови від 25 квітня 2018 року №572/1762/15-ц, постанови від 03.04.2019 №333/6020/16 Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно з відповідача в дохід держави стягнути судовий збір в розмірі 768грн. 40коп., оскільки позивач при подачі такого позову звільнена від сплати таких судових витрат, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) в розмірі 19175грн. 57коп. за прострочення сплати аліментів за період часу з 23.03.2016р. по 24.01.2019р. на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 768грн. 40коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: С. М. Позарецька