Дата документу 13.02.2019 Справа № 328/583/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/583/18Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко О.Ю.
Провадження № 22-ц/807/291/19Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 липня 2018 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (нова назва АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПРВИАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що ОСОБА_5 підписав заяву про відкриття поточного рахунку, відповідно до якої приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, які складають договір банківського обслуговування № б/н від 19.08.2013 року та взяв на себе зобов'язання виконувати вимоги договору.

Банк свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_5 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_5 помер, відповідно до листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 02.11.2016 року № 3928/01/2/04-47. Також зазначив, що спадкоємці мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 15.10.2016 року. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_4, ОСОБА_7, відповідно до копії паспортів позичальника та відповідачів, де адреса реєстрації зазначена: АДРЕСА_1.

Позивачем 18 грудня 2016 року була направлена претензія кредитора до Токмацької районної державної нотаріальної контори. 12.01.2017 року позивачем отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_5 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії Банка. Вказав, що таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника.

08 лютого 2017 року позивачем до спадкоємців померлого направлено лист-претензію, однак жодних дій відповідачами на погашення заборгованості не вжито.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_5 перед банком за кредитним договором від 19.08.2013 року становить 80003 грн. 47 коп., яка складається з наступного: 20000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 23921 грн. 34 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6140 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією, 29942 грн. 13 коп. - заборгованість за пенею.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідачів як спадкоємців після померлого ОСОБА_5 на свою користь заборгованість у розмірі 80003 грн. 47 коп. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн., яка складається з наступного: 20000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 23921 грн. 34 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6140 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією, 29942 грн. 13 коп. - заборгованість за пенею. Також, просив стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп..

Ухвалою суду першої інстанції від 28 березня 2018 року у відкритті провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_7 відмовлено.

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 24 липня 2018 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, стягнути судові витрати у цій справі на користь Банку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності спадщини та її розміру після смерті ОСОБА_5

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 підписав заяву про відкриття поточного рахунку, відповідно до якої приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, які складають договір банківського обслуговування № б/н від 19.08.2013 року та взяв на себе зобов'язання виконувати вимоги договору.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_5 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_5 помер, що підтверджується листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 02.11.2016 року № 3928/01/2/04-47.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_5 перед банком за кредитним договором від 19.08.2013 року становить 80003 грн. 47 коп., яка складається з наступного: 20000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 23921 грн. 34 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6140 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією, 29942 грн. 13 коп. - заборгованість за пенею.

Відповідно до ст.ст. 1261-1265 ЦК України спадкоємцями можуть бути особи, які перебували з спадкодавцем в родинних відносинах або проживали з ним однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, зокрема, утриманці спадкодавця.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували родинні відносини ОСОБА_5 та відповідача чи факт їх проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Такі ж відомості не надані скаржником апеляційному суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави вважати що відповідач є спадкоємцем ОСОБА_5

Крім того, апеляційним судом встановлено відсутність відомостей про наявність спадщини після смерті ОСОБА_5 Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість посилання відповідача в апеляційній скарзі про прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_5 та як наслідок його обов'язок сплатити кредитну заборгованість спадкодавця є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності спадщини та її розміру після смерті ОСОБА_5

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: