ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/6105/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Личак А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 07 листопада 2019 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №643/17980/19 по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання дій незаконними та стягнення грошових коштів,

встановив:

01 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», в якому просив:

- визнати незаконними дії відповідача щодо автоматичного списання коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк»;

- стягнути з відповідача безпідставно списані грошові кошти у розмірі 2000,00 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПершийУкраїнський Міжнародний Банк» про визнання дій незаконними, стягнення грошових коштів.

05 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу проводити списання та будь-яке блокування грошей для погашення заборгованості з карткового рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритого в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк».

Заява мотивована тим, що на час подання позовної заяви відповідач безпідставно списав з його зарплатної картки 2000,00 грн, однак вже після направлення позову до суду 01.11.2019 року відповідачем також безпідставно списано із зарплатної картки грошову суму у розмірі 1437,35 грн, які в свою чергу є заробітною платою. Оскільки відповідач надалі продовжуватиме здійснювати автоматичне списання грошей із заробітної картки до набрання рішенням законної сили, це негативно вплине на можливість повноцінного матеріального забезпечення потреб сім`ї. Також зазначає, що його звернення до суду з позовом до відповідача свідчить про існування спору між сторонами.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Вказав, що він є внутрішньо переміщеною особою з 2014 року залишив своє місце проживання та власне житло і фактичне все майно у м. Луганськ. На утриманні має двох неповнолітніх дітей 9 та 2 років та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років.

16 жовтня 2019 року він отримав смс-повідомлення з банку, що з його особистого рахунку ПУМБ, який було відкрито для отримання заробітної плати були списані кошти у розмірі 2000 грн., в рахунок погашення заборгованості за договором № 8, жодних розпоряджень та згоди на таке списання він не надавав.

Зазначив, що відповідач не надав копії договору на підставі чого здійснюється стягнення, впевнений, що виникла помилка, оскільки боргів він не має. Йому було надано відповідь, що борг виник на підставі договору укладеного 24.06.2013 року, договір не надали, у суд не звертались, листи та претензії не направляли, звідки така сума виникла не зрозуміло.

Крім отримуваної заробітної плати, інших джерел доходу не має, працює з 01.10.2019 року у ТОВ «Пава-трейд», яку банк списує у 100% - 2 рази на місяць.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржена ухвала відповідає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У поданій заяві про забезпечення позову зазначено, що необхідність застосування обраного заходу забезпечення позову обумовлено наявність спору між сторонами, звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, а також тим, що Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» до набрання рішенням законної сили по вказаній справі продовжить безпідставно списувати грошові кошти із заробітної картки.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності обґрунтованого підтвердження необхідності забезпечення позову, оскільки стороною позивача не було доведено, що їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просив: визнати незаконними дії відповідача щодо автоматичного списання коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк»; стягнути з відповідача безпідставно списані грошові кошти у розмірі 2000,00 грн.

У поданій заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу проводити списання та будь-яке блокування грошей для погашення заборгованості з карткового рахунку позивача №4843, відкритого в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк», що є правовими наслідками заявлених позивачем позовних вимог.

Частиною 10 ст.150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує спір по суті, що відповідно до вимог статті 150 ЦПК України є недопустимим.

Наведене у свою чергу дійсно унеможливлює задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову згідно приписів ч.10 ст.150 ЦПК України, як правильно вирішив суд першої інстанції, який надав правильну оцінку заяві про забезпечення доказів, виклав в ухвалі мотиви з яких виходив, відмовляючи у задоволенні заяви, висновки суду доводами скарги не спростовані.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 07 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.