КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Київ

Справа №760/25536/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/2182/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Шереметьєвої Л.А. 09 жовтня 2018 року в м. Києві у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання виконавчого напису від 09 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М., про звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриваБанк» заборгованості в розмірі 27543,34 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 09 жовтня 2017 року.

Посилаючись на те, що грошові кошти стягуються з нього шляхом відрахувань із заробітної плати та пенсії у розмірі 20%, та які отримуються відповідачем без відповідних правових підстав, просив задовольнити заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 09 жовтня 2017 року, реєстраційний №9723, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М., про звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 27543,34 грн.

Не погодилось із судовим рішенням АТ КБ «ПриватБанк», представником до суду подано апеляційну скаргу, в якій наголошується на тому, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову порушив норми матеріального та процесуального права. Вказує, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наведені заявником обставини є підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Зазначає, що суд першої інстанції не зазначив підстави, і не обґрунтував їх причини, не вказав на ті обставини, які свідчать про необхідність прийняття даної ухвали . Також, судом не прийнято до уваги, що позивачем в поданій ним заяві не зазначено жодних посилань, та доказів, які б свідчили про наявність загрози невиконання можливого рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував обставини та характер спору, що виник, а також те, що вказані дії можуть привести до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Так, відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії процесу, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, як передбачає ч.3 ст.152 ЦПК України.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Таким чином, при застосуванні заходів забезпечення позову судом, визначається його відповідність вимогам, на забезпечення яких він вживається, така оцінка відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документу.

Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документу свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Предметом даного спору є визнання вищевказаного напису таким, що не підлягає виконанню. Зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами

Оскільки ОСОБА_2 оспорює виконавчий напис, яким звернуто стягнення на грошові кошти та цей напис знаходиться на виконанні, то вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення є співмірними із заявленими вимогами.

З огляду на вказане, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, утруднити повернення коштів позивачу і відновлення його порушеного права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для її скасування не вбачає. Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду є незаконною та при вирішенні питання про забезпечення позову враховані інтереси лише позивача, не підтверджуються матеріалами справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 18 лютого 2019 року.