Дата документу 23.01.2019 Справа № 320/7792/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/646/19 Головуючий у 1-й інстанції: Колодіна Л.В.
Є.У.№ 320/7792/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Кулабухова І.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі уповноваженого представника - адвоката ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що з червня 2003 року працював помічником машиніста електровозу Мелітопольського локомотивного депо. Наказом №296/ос від 19.09.2017р. його звільнено з роботи за ст.41п.2 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри. Підставою для його звільнення стали висновки комісії локомотивного господарства від 22.08.2017р., якою виявлено безпідставне списання його локомотивною бригадою дизельного палива, викривлення даних по його використанню. Посилаючись на те, що він сумлінно виконував свої трудові обов'язки, як помічник машиніста не є матеріально відповідальною особою і не причетний до розкрадання дизельного пального, що підтверджується рішенням профкому від 15.-0.2017р., який не надав згоди на його звільнення, просив суд визнати наказ про його звільнення незаконним, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» №296/ос від 19.09.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 вересня 2017 року по 08 жовтня 2018 року у розмірі 147 412,28 грн. з урахуванням податків та обов'язкових зборів.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В частині позову ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 12 107,78 грн. допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження причетності позивача до розкрадання дизельного пального, останній не обслуговує матеріальні і не може бути звільнений з підстав втрати довіри, профком не надав свої згоди на розірвання трудового договору за п.2 ст.41 КЗпП.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог і ухвалення нового про відмову у позові ПАТ «Українська залізниця» вказує, що судом неправильно встановлені фактичні обставини справи, порушені норми матеріального права. Вважає, що зібраними у справі доказами підтверджується наявність підстав для розірвання з позивачем як з матеріально відповідальною особою трудового договору у зв'язку із втратою довіри. Відмова профкому надати згоду на звільнення ОСОБА_3 за п.2 ст.41 КЗпП є необґрунтованою, оскільки члени профкому дійшли помилкового висновку про те, що підставою для розірвання трудового договору за п.2 ст.41 КЗпП може бути тільки вирок суду.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не надавав.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката ОСОБА_4, заперечення позивача ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт» трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються нормами КЗпП України, Положенням «Про дисципліну працівників залізничного транспорту України», іншими актами законодавства України про працю.

Відповідно до п. 3 Положення кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов'язаний: знати і неухильно виконувати його вимоги; дотримувати порядку і правил, установлених чинним законодавством, Правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників; забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища; берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); винна дія працівника; втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Встановлено, що ОСОБА_3 працював у Мелітопольському локомотивному депо з 06.06.2003 року помічником машиніста електровоза, тепловоза цеху експлуатації, а отже він був членом локомотивної бригади (а.с.13-14).

26 червня 2009 року з ним укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.46).

Відповідно до Інструкції локомотивної бригади, затвердженої Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 22.11.2004р. №876-ЦЗ працівники локомотивних бригад, тобто особи, які призначені для керування та обслуговування електровозів, тепловозів, паровозів, у тому числі помічники машиніста, повинні економно витрачати паливно-енергетичні ресурси, обтиральні та інші матеріали, утримувати у справному стані довірений інвентар, інструмент та засоби індивідуального захисту.

Помічник машиніста зобов'язаний забезпечувати безпеку руху на основі ретельного виконання вимог ЕПТЕ, чинних нормативних актів ( інструкцій, наказів, вказівок тощо); своєчасно та точно виконувати доручення машиніста щодо догляду за локомотивом (МВРС) і його технічним обслуговуванням, а також з контролю за станом поїзда, який обслуговує бригада та зустрічного, вузлів та агрегатів локомотива (МВРС), закріплення локомотива (поїзда) від самовільного руху.

Локомотивна бригада несе відповідальність за забезпечення: правильного режиму роботи локомотивів та їх вузлів, своєчасного усунення несправностей, достовірності інформації про несправності локомотива, установлених норм витрати паливно-енергетичних ресурсів на тягу поїздів; достовірності заповнення облікових документів ( а.с.65-70: п.п1.1, 3.12, 3.19, 5 Інструкції).

Інструкцією по технічному обслуговуванню електровозів і тепловозів в експлуатації, затвердженою Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 17.12.2002р. №670-Ц, передбачено, що після приймання локомотива локомотивна бригада несе повну відповідальність за збереження локомотива до здачі його іншій бригаді або до постановки на чергові ТО-2Ю ТО-3 або поточні ремонти. Бригада, яка здає локомотив, зобов'язана, у тому числі, зробити записи у журналі форми ТУ-152 щодо виконаних робіт з технічного обслуговування локомотива, про всі помічені відхилення від нормальної роботи вузлів, обладнання, електричних і інших пристроїв і приладів, про витрати палива; про відсутність пломби на ЗІП тощо. Машиніст, що здає локомотив, крім запису в журналі форми ТУ-152, повинен усно докладно проінформувати бригаду, яка приймає локомотив, про всі справності і замічені ознаки ненормальної роботи локомотива (п.2.1 2.2 Інструкції: а.с.63)

Порядком контролю за збереженням та економним використанням паливно-енергетичних ресурсів на тягу поїздів, затвердженим наказом начальника Мелітопольського локомотивного депо 123.12.2016р № 596-аг, визначено, що всі записи у маршруті машиніста, розрахунки норм витрат палива здійснюються машиністом тепловозу (п.1,3 Порядку: а.с.60-61).

21.08.2017 ОСОБА_3 у складі локомотивної бригади разом з машиністом ОСОБА_5 о 22.00 в Мелітопольському локомотивному депо прийняли тепловоз 2ТЕ116-1370 під пасажирський поїзд, в якому прямували до депо Бердянська, де 22.08.2017 о 06:15 здали тепловоз черговому по оборотному депо.

22.08.2017 о 14.30 комісія локомотивного господарства здійснила раптову перевірку локомотиву 2ТЕ116-1370 під керуванням машиніста тепловоза ОСОБА_5 та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_3, в ході якої було виявлено відсутність пломби на двері в правий ВВК, порушення ведення записів у журналі ф ТУ-152, викривлення даних по використанню дизельного пального, а також пластикові пляшки, заповнені дизельним пальним (а.с.35-36).

В письмових поясненнях начальнику Мелітопольського локомотивного депо ОСОБА_3 зазначав, що після закінчення зміни під час здачі тепловозу черговому по депо о 06.15 ніяких пластикових пляшок в локомотиві не було, будь-якого відношення до виявлених пляшок він не має (а.с.34).

Аналогічні пояснення надав і машиніст тепловозу ОСОБА_5 (а.с.41).

Наказом начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» Філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця за №110/С від 31.08.2017 помічнику машиніста тепловоза ОСОБА_3 за грубе порушення вимог нормативних документів, а саме вимог п.3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» №ЦТ-0106 від 22.11.2004, вимог п.2.2, 2.3,2.4 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002, вимог наказу начальника депо «Про затвердження порядку контролю за збереженням та економним використанням паливо-енергетичних ресурсів на тягу поїздів» від 12.12.2016 №596-аг, вимог п.3 «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту», погодженого 29 липня 1992 року з Радою профспілки та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року №55, 22.08.2017 на тепловозі 2 ТЕ116-1370 у відповідності до п.2 ст.41 КЗпП України наказано виразити недовіру (а.с. 10-11).

01.09.2017 начальник структурного підрозділу Мелітопольського локомотивного депо звернувся до первинної профспілкової організації із поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з помічником машиніста ОСОБА_3 за ст.41 п.2 КЗпП України (а.с.50-51).

Профспілковий комітет Мелітопольського локомотивного депо 15.09.2017 розглянув вказане подання і своїм рішенням, прийнятим одностайно, відмовив у наданні згоди на розірвання трудового договору, оскільки адміністрацією не надано переконливих доказів на підтвердження причетності ОСОБА_3 до розкрадання дизельного пального (а.с.12).

Наказом начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» Філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця за №296/ОС від 19.09.2017 ОСОБА_3 було звільнено за ст.41 п.2 КЗпП України, у зв'язку з втратою довір'я (а.с.7-9).

Надавши оцінку всім зібраним у справі доказам за правилами ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення працівника відбулося з порушенням вимог трудового законодавства.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_3, вчинення ним протиправних дій навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов'язків, які дають підстави для звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Судом не встановлено причетності позивача до крадіжки палива в локомотивному депо м. Мелітополя 22 серпня 2017 року.

Результати раптової перевірки, в ході якої в приміщені локомотиву були виявлені пластикові пляшки з рідиною, схожою на дизельне паливо, не є достатньою підставою для розірвання трудового договору з помічником машиніста.

Вказана перевірка була здійснена через 8 годин після закінчення робочої зміни за відсутності машиніста і помічника машиніста, після здачі ними локомотиву черговому по депо.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, що у виявлених в локомотиві пластикових пляшках знаходилося дизельне паливо.

По даному факту розслідується кримінальна справа, у якій на теперішній час винні особи не встановлені.

ОСОБА_3 як помічник машиніста не є відповідальною особою за ведення журналу форми ТУ-152 щодо виконаних робіт з технічного обслуговування локомотива, витрат палива, відсутності пломби на ЗІП тощо.

Неналежне виконання машиністом своїх обов'язків з ведення журналу, не здійснення ним запису про витрати пального, здачу локомотиву не свідчить про наявність передбачених підстав для втрати довір'я до його помічника.

Суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв як доказ фото та відео зйомку, яка відбувалась під час раптової перевірки, оскільки на носіях відсутня дата, час та ідентифікуючі відомості проведення фіксації.

За вищенаведеним аналізом та оцінкою наданих відповідачем на підтвердження обґрунтованості звільнення позивача доказів суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав у відповідача для звільнення позивача за п. 2 ст. 41 КЗпП.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги в якості доказів Акти раптової перевірки, протокол огляду місця події, якими підтверджуються обставини знаходження в локомотиві ємностей з паливною рідиною, а також зробив неправильний висновок щодо недоведеності вмісту цих ємностей саме дизельним паливом.

З цього приводу апеляційним судом після дослідження вказаних документів встановлено таке.

Наказом заступника регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з рухомого складу і матеріально-технічного постачання було зобов'язано організувати перевірку в період з 21.08.2017р. по 23.08.2017р. працівників служби та локомотивних депо, у яких погіршився стан безпеки руху, для чого створено комісію з 10 осіб, до якої входив також ОСОБА_6, на чолі з головою комісії ОСОБА_7

Проведення перевірки локомотиву та складання актів цієї перевірки лише двома членами комісії є порушенням, яке не дозволяє вважати складені акти допустимим доказом для доведення встановлених в ньому обставин.

Так, проведення раптових інвентаризацій унормовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженим Наказом Мінфіну № 879, яке підлягає застосуванню юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності.

Вимогами згідно з цим Положенням до раптової інвентаризації є її проведення повним складом комісії, а також обов'язкова присутність при цьому матеріально відповідальної особи. Якщо для комісії передбачено великий обсяг робіт та комісія може не забезпечити проведення перевірки вчасно та повною мірою, то можуть бути наказом керівника створені робочі групи для проведення перевірок у різних місцях.

Між тим, вищенаведеним наказом про проведення перевірки 21.08.- 23.08.2017р. не передбачені та не створені відповідні робочі групи. Отже, перевірка локомотиву здійснена неповноважним складом у кількості 2-х осіб, а не визначеною наказом комісією. Крім того, цими особами порушено порядок проведення перевірки. Огляд локомотиву було здійснено без локомотивної бригади, через 8 годин після здачі локомотиву черговому по депо.

З огляду на вищенаведене, складені за таких обставин Акти перевірки не можуть бути прийняті судом як допустимі докази, а відтак не можуть підтверджувати зазначені в них обставини.

Отже, факт причетності помічника машиніста до виявлених в кабіні локомотиву пластикових пляшок є недоведеним відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення профкому є безпідставними.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Зі змісту протоколу засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо від 15 вересня 2017 року № 22 вбачається, що профкомом одноголосно не надано згоди на розірвання трудового договору з помічником машиніста тепловозу цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» ОСОБА_3 на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України через те, що даний робітник не підпадає під дії пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, договір про його матеріальну відповідальність з ним не може бути укладений. Адміністрація не надала конкретних доказів вини робітника в скоєнні злочину, кваліфікацію дій робітника встановлює виключно вирок суду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості зазначеного рішення профспілкового органу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміст рішення профспілкового органу є зрозумілим та узгоджується з обставинами подій, які відбулися 22 серпня 2017 року. Стислий виклад відмови у наданні згоди профспілковим органом на звільнення позивача не свідчить про його необґрунтованість.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про визнання незаконним та скасування наказу Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 296/ОС від 19 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України та поновлення його на зазначеній посаді.

Доводи апеляційної скарги про виявлену нестачу палива, наявність відповідальності за схоронність локомотивів не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Судом першої інстанції правильно визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2017 року по 08 жовтня 2018 року, який склав 147412, 28 грн.

Відповідачем розрахунок середнього заробітку не заперечувався.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди учасниками справи не оскаржується.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 вересня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено і підписано 25 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: