Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1020/17 Головуючий у 1-й інст. Мельник М. Л.
Категорія 49 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №276/1020/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Хорошівської селищної ради Житомирської області, орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області, ухвалене 15 листопада 2018 року суддею Мельником М.Л. у смт. Хорошів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог та їх уточнення (а.с. 14-15, 105-107, 157-161 т. 1), просила: розірвати шлюб між нею та відповідачем; сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити для подальшого проживання з нею; стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що подружнє життя не склалося через неодноразові конфлікти з відповідачем, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою (а.с. 26-29 т. 1), у якій просив визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що він має постійну роботу та можливість забезпечити всі необхідні умови для проживання, нормального розвитку і лікування сина, який має проблеми зі здоров'ям. Зазначив, що за місцем проживання матері відсутні кваліфіковані спеціалісти в галузі медицини.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2018 року первісний позов задоволено. Шлюб зареєстрований 03.10.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2257 між громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого проживання залишено з матір'ю - ОСОБА_1 Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище «ОСОБА_1». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.04.2018 до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови йому у задоволенні його зустрічних позовних вимог та в частині стягнення з нього аліментів, постановити нове рішення про задоволення його зустрічного позову та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

На думку заявника, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини не врахував її інтереси та стан її здоров'я. Рішення суду вважає таким, що не забезпечує найкращі інтереси дитини, оскільки саме він займається лікуванням сина кваліфікованими спеціалістами, а мати не має можливості забезпечити таке лікування дитини, навпаки не виконує медичні настанови, перешкоджає йому у лікуванні сина, що загрожує здоров'ю дитини. Також, вважає, що суд першої інстанції не врахував стану здоров'я матері дитини, показів свідків, судової практики у спірних правовідносинах. Крім того, не враховано судом, що дитина була зареєстрована за його місцем проживання, де перебувала на обліку для влаштування у дитячий дошкільний заклад.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Зазначила що належним чином забезпечує догляд та лікування сина і сама не страждає будь-якими захворюваннями. Також вважає, що представник органу опіки і піклування Хорошівської районної державної адміністрації Житомирської області відповідно до вимог закону мав право висловити свою думку щодо вирішення спору про місце проживання дитини, а висновок органу опіки і піклування Житомирської міської ради, на який посилається ОСОБА_2 є однобічним, оскільки у ньому не вирішувалось питання можливості проживання сина з матір'ю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній доводів. ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали, посилаючись на її безпідставність та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник органу опіки і піклування Хорошівської районної державної адміністрації Житомирської області просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду - без змін, представник органу опіки і піклування Житомирської міської ради підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2, просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина знаходиться під наглядом лікаря-невролога (а.с. 140, 239 т. 1, а.с. 47 т. 2).

Батьки дитини спільно не проживають з жовтня 2017 року. Місцем проживання батька є м. Житомир, а матері - смт. Хорошів Пулинського району Житомирської області (а.с. 33, 112 т. 1.) ОСОБА_2 працює на посаді водія в комунальній установі «Центральна дитяча міська лікарня» (а.с. 35 т. 1). ОСОБА_1 працює вчителем початкових класів у загальноосвітній школі № 21 м.Житомира та з 06.02.2017 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 114 т.1) Батьки позитивно характеризуються за місцем роботи (а.с. 36, 108 т.1). ОСОБА_2 отримує постійний заробіток, який з травня по жовтень 2017 року становив 27057,74 грн (а.с. 37 т. 1). Постійний дохід ОСОБА_1 за вказаний період за місцем роботи становив 76136,13 грн. Крім того, остання отримує допомогу при народженні дитини яка з листопада 2016 року по жовтень 2017 року становила 10320 грн (а.с. 116, 118 т.1). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання батьків малолітнього ОСОБА_3, останніми створені рівні умови для проживання та виховання дитини (а.с. 122,182 т.1, 73-74 т. 2). Сторони на обліку у нарколога та психіатра не перебувають, до кримінальної відповідальності не притягувались (а.с. 91-93, 126-132 т. 1).

Між батьками існував спір щодо місця проживання дитини, який був предметом розгляду за їх зверненнями до відповідних служб, управлінь, поліції, адміністрації Президента України (а.с. 133-143, 177-181, 198, 242 т. 1; а.с. 21-22, 25-26, 29-31, 45-46, 71-72 т.2). Сторонам рекомендовано для вирішення питання про місце проживання дитини звернутися до суду (а.с. 105-106 т.2).

У висновку органу опіки та піклування Хорошівської районної державної адміністрації Житомирської області від 09.07.2018, який зроблений на підставі досліджених умов проживання як батька так і матері, зазначено про доцільність визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., з матір'ю ОСОБА_1 (а.с.104 т. 2).

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.07.2018 затверджено висновок, який зроблений при дослідженні умов проживання батька, відповідно до якого зазначено про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., з батьком ОСОБА_2 (а.с. 107 - 108 т. 2).

Встановивши наявність однакових належних матеріально-побутових умов для проживання дитини як у матері так і у батька, їх позитивних характеристик з місць роботи, врахувавши малолітній вік дитини, перебування матері у відпустці по догляду за нею, висновок органу опіки і піклування Хорошівської райдержадміністрації та відсутність виняткових обставин у розумінні ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим сторонами доказам та нормам, як міжнародного так і національного права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що саме він займається лікуванням сина кваліфікованими спеціалістами, а мати не має можливості забезпечити таке лікування дитини, навпаки не виконує медичні настанови, перешкоджає йому у лікуванні сина, що загрожує здоров'ю дитини, суд апеляційної інстанції не враховує, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами. Матеріали справи не містять даних про те, що стан здоров'я дитини погіршився під час її проживання з матір'ю (з 17.04.2018), а з наявних довідок медичних установ вбачається, що мати опікується здоров'ям дитини (а.с. 27 - 28, 32-44 т. 2).

ОСОБА_2 також не довів суду відсутність за місцем проживання матері кваліфікованих спеціалістів для медичного догляду за дитиною та необхідність такого догляду саме за його місцем проживання.

ОСОБА_1 на психіатричному обліку не перебуває (а.с. 245 т.2), що спростовує доводи скаржника про те, що її стан здоров'я унеможливить належний догляд за дитиною.

Реєстрація місця проживання дитини з батьком та реєстрація дитини у групу раннього віку до дошкільного закладу у м. Житомирі (а.с.33-34 т.1) не має правового значення для вирішення спору.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає найвищим інтересам дитини, оскільки при вирішенні спору враховано її вік (сину сторін 2 роки), перебування матері у відпустці по догляду за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку та характер роботи батька, який унеможливлює здійснення необхідного догляду за малолітньою дитиною у робочий час особисто без сторонньої допомоги.

Суд першої інстанції, з врахуванням обставин, викладених у статті 182 СК України, зокрема матеріального становища ОСОБА_2, який є особою працездатного віку, має постійну роботу та дохід, обґрунтовано визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Рішення суду у частині розірвання шлюбу не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 18 лютого 2019 року.