ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8038/19 Справа № 175/2345/17 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, найменування якого згодом змінено на акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - АТ КБ ПриватБанк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказували, що 01 березня 2011 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Відповідно до договору відповідачу встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг. 13 грудня 2016 року відповідачем припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку відповідач станом на 03 квітня 2017 року має заборгованість в розмірі 168.664 грн.13 коп., яка складається з 34.484 грн. - заборгованість за кредитом, 54.059 грн.92 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 69.156 грн.71 коп. - пеня за несвоєчасність виконання за договором, 10.963 грн.50 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Посилаючись на те, що законодавство не зобов`язує кредитора вимагати від боржника повернення обов`язково повної суми заборгованості, а лише надає йому таке право, а тому просять стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість в розмірі 104.128 грн.73 коп., яка складається з 34.484 грн. заборгованість за кредитом, 54.059 грн.92 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4.621 грн.31 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (за період з 01 лютого 2017 року по 03 квітня 2017 року), 10.963 грн.50 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наступне:

- постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року по справі за позовом ПАТ ПриватБанк до ФОП ОСОБА_1 стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 70.882 грн.60 коп., проте постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 11 травня 2017 року виконавче провадження закрито у зв`язку з тим, що відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення;

- на момент ухвалення рішення борг позивачу не повернуто, суд не мав підстав для відмови в захисті права позивача на отримання сум, передбачених умовами договору.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року по справі №904/3814/15 за позовом ПАТ «Приватбанк» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 69.055 грн.60 коп. стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом в розмірі 69.055 грн.60 коп. та судові витрати.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2016 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 05 вересня 2016 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2016 року по справі №904/3814/15 залишено без змін.

13 грудня 2016 року відповідачем припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення ПАТ «Приватбанк» до ФОП ОСОБА_2 . ОСОБА_3 у господарській справі №904/3814/15 було невиконання умов кредитного договору, укладеного на підставі заяви ФОП Соловйова ОСОБА_4 . про відкриття поточного рахунку від 01 березня 2011 року, відповідно до якої він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг позивача.

Підставою для звернення з позовом позивача до відповідача у даній справі є також невиконання умов кредитного договору, укладеного на підставі заяви ФОП Соловйова ОСОБА_4 . про відкриття поточного рахунку від 01 березня 2011 року, відповідно до якої він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що справу по даному спору вже розглянуто судом, отримано рішення суду, яке набрало законної сили, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст. 610,612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки на момент ухвалення рішення борг позивачу не повернуто, суд не мав підстав для відмови в захисті права позивача на отримання сум, передбачених умовами договору є безпідставними, зважаючи на те, що у банку відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, комісію за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за спірним кредитним договором, оскільки банк у 2015 році заявляв вимоги до відповідача шляхом пред`явлення відповідного позову та вказаний позов задоволено постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року (а.с.63-67), яка набрала законної сили та згідно матеріалів справи була пред`явлена позивачем до виконання (а.с.135).

Колегія суддів вважає, що позивач після набрання законної сили постанови про стягнення заборгованості з відповідача має право лише на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не стягнення процентів, пені та комісії за кредитним договором як на тому наполягав позивач.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.