Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6189/18 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 296/6189/18 за позовом Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Драча Ю.І. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року Житомирський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із відповідача 4788,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до Житомирського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та за відсутності підходящої роботи йому було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. Встановлено, що під час реєстрації перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного він був керівником громадської організації «Захист. Право. Турбота». Під час реєстрації в центрі зайнятості та поданні заяви про надання статусу безробітного ОСОБА_1 не повідомив центр зайнятості про те, що він є зайнятою особою, в розумінні ст.4 Закону України «Про зайнятість населення», продовжував перебувати на обліку як безробітний та отримувати допомогу по безробіттю. Враховуючи вищевикладене просив, стягнути з відповідача кошти отримані як допомога по безробіттю.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житомирського міського центру зайнятості кошти виплачені, як допомога по безробіттю у розмірі 4788,38 грн. та 1762,00 грн. сплаченого судового збору.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на необгрунтованість судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дійсно є засновником згаданої громадської організації, разом з тим, будь-яких доходів від діяльності даної організації не має, оскільки вказана юридична особа є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є отримання прибутку. Із вказаних мотивів вважає, що підстав для задоволення позовних вимог у суду першої інстанції не було.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження , розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2017 року ОСОБА_1 подав директору Житомирського міського центру зайнятості заяву про надання (поновлення) статусу безробітного, в якій просив до вирішення питання його працевлаштування надати йому статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2013 року №198. В заяві також вказував, що через відсутність роботи немає заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно (а.с. 7).

Наказом Житомирського міського центру зайнятості від 31.07.2017 року №НТ170731 відповідачу було надано статус безробітного та наказом від 03.08.2017 року №170803 призначено допомогу по безробіттю відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Вказана обставина сторонами не оспорюється.

З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Житомирського міського центру зайнятості, було проведено розслідування страхового випадку та складено акт №205 від 07.05.2018, яким встановлено, що ОСОБА_1 не повідомив факт належності до категорії зайнятого населення, а саме те, що з 20.05.2016 року він являється засновником та підписантом Громадської організації «Захист. Право. Турбота» (а.с. 11).

Означене підтверджується і витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 8-10).

Згідно довідки Житомирського міського центру зайнятості від 08.05.2018 № 376, відповідачу в період з липня 2017 року по травень 2018 року виплачено 4788 грн. 38 коп. допомоги по безробіттю (а.с. 17).

Наказом позивача від 08.05.2018 №108 вирішено вжити заходів по поверненню коштів у сумі 4788 грн. 38 коп., виплачених у вигляді допомоги по безробіттю ОСОБА_1, у зв'язку з виявленням факту належності особи до числа зайнятих у період отримання статусу безробітного (а.с. 18).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

За п. 8 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» вільно обрана зайнятість - реалізація права громадянина вільно обирати вид діяльності, не заборонений законом (зокрема такий, що не пов'язаний з виконанням оплачуваної роботи), а також професію та місце роботи відповідно до своїх здібностей і потреб; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

За змістом п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятий така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

У заяві про надання (поновлення) статусу безробітного від 27.07.2017 відповідач повідомив, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Ознайомлений з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач на момент звернення до Житомирського міського центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного був зайнятою особою та подав недостовірні дані на підставі яких було прийнято рішення про надання йому статусу безробітного.

Оскільки під час перевірки позивачем встановлений факт подання відповідачем недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийняте рішення про надання йому статусу безробітного, суд вважає, що позивач обґрунтовано, в межах повноважень та у спосіб, визначений нормами чинного законодавства, прийняв рішення про зняття ОСОБА_1 з обліку як безробітного та припинення виплати допомоги по безробіттю.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доходу від діяльності названої вище громадської організації, а отже відсутність у позивача підстав для прийняття рішення про зняття відповідача з реєстрації як безробітного та припинення виплати допомоги, не можуть бути враховані, оскільки підставою для прийняття рішення позивачем слугувало саме встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття.

Виходячи з наведеного, рішення суду у цій частині залишається без змін.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн. Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 100 %, тобто - 1762 грн. 00 коп. Однак, відповідач є інвалідом дитинства І групи, що підтверджується копією посвідчення серії ААГ № 213405 виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради 11.02.2017 року (а.с. 41), а тому згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є особою, яка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови КМУ № 590 від 27 квітня 2006р. із змінами від 28.02.2018р. «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачає компенсацію судових витрат за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком, коли сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що Міністерству фінансів слід передбачати Державній судовій адміністрації за відповідною бюджетною програмою кошти для компенсації судових витрат у цивільних та адміністративних справах.

З урахуванням викладеного, витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за рахунок Державної судової адміністрацією України.

Відтак, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у сумі 1762 грн. необхідно скасувати та постановити в цій частині нове рішення про компенсування понесених позивачем судових витрат на сплату судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. за рахунок держави Державною судовою адміністрацією України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2018 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Компенсувати Житомирському міському центру зайнятості 1762 грн. 00 коп. понесених судових витрат за рахунок держави Державною судовою адміністрацією України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий Судді