Справа № 465/3530/13 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/699/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 Н.В., представника відповідача Семенини В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року в складі судді Кузь В.Я. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У квітні 2013 року позивач ПАТ «Ернсте Банк», яке у подальшому перейменовано у ПАТ «Фідобанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 22 вересня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/3530/3/23346 на суму кредиту 49 тис. доларів США зі строком користування кредитними коштами до 21.09.2018 року, із сплатою 14,5% річних.

Відповідно до умов договору позичальник зобов`язувався щомісячно здійснювати сплату платежів згідно із графіком платежів, що є додатком до кредитного договору.

Однак, відповідачем зобов`язання перед банком не виконуються, у зв`язку із чим, 22.03.2013 року банк надіслав на її адресу листвимогу про порушення основного зобов`язання №6.2.0.12.0/83, проте остання на таке повідомлення не відреагувала.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15.09.2014 року ОСОБА_2 повинна сплатити еквівалент, що становить 835709,33 грн., з яких: 623962,79 грн. заборгованість по кредиту; 211746,54 грн. заборгованість по відсотках.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №014/3530/3/23346 від 22.09.2008 року, між банком та ОСОБА_3 22.09.2008 року укладено договір поруки № 014/3530/3/23346/1, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі.

18.09.2014 року позивачем надіслано на адресу відповідача ОСОБА_3 повідомлення із вимогою повністю оплатити кредит, сплатити відсотки, однак останній своїх зобов`язань не виконав.

З врахуванням уточнених позовних вимог від 28.01.2015 року просив стягнути із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 достроково заборгованість за кредитним договором № 014/3530/3/23346 від 22 вересня 2008 року в розмірі 835709,33 грн. та судові втрати.

Оскаржуваним заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року уточнені позовні вимоги задоволено.

Стягнуто в національній валюті, достроково в солідарному порядку з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (01601, м. Київ, вулиця Червоноармійська, 10, МФО300175, ) борг за кредитним договором № 014/3530/3/23346 від 22 вересня 2008 року, що становить 64533 долара США 15 центів, по курсу Національного банку України станом на 15 вересня 2014 року еквівалентно 835709 грн. 33 коп.

Стягнуто в національній валюті в солідарному порядку з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (01601, м. Київ, вулиця Червоноармійська, 10, МФО 300175, ) судовий збір в розмірі 3441 грн. 00 коп.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 , з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає, що таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи,

В апеляційній скарзі заначає, що суд першої інстанції порушив вимоги щодо змагальності сторін та повідомлення учасників справи про судовий розгляд.

Стверджує, що місцевий суд не звернув увагу на те, що Банк на підтвердження дотримання порядку надання коштів умовам договору, правильності розрахунків не надав жодних доказів, при цьому для доказування розміру видачі готівки та розміру заборгованості фінансовій установі потрібні бухгалтеські первинні письмові документи.

Вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості не є правильним та не відповідає умовам кредитного договору.

Звертає увагу на те, що при рогляді даної справи суду необхідно з`ясувати умови та порядок надання коштів відповідно до умов договору, фактичний порядок надання кредиту, чим фінансова установа обгрунтовує свої позовні вимоги, чи правильно проведені розрахунки заборгованості, як по тілу кредиту так і по відсотках.

Зазначає, що позивач пропустив строк на звернення з позовом, оскільки з 2009 року умови договору вже не виконувались, а позов подано в квітні 2013 року.

При цьому, позивач взагалі не обгрунтовує причин пропуску строку позовної давності та не просив його поновити.

Крім цього, зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, тому включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза позовною давністю до основної вимоги, не грунтується на вимогах закону.

Покликається на те, що невстановлені у справі обставини, які повинні зясовуватись в межах проведення судової експертизи, призвели до завищеного стягнення з відповідача суми коштів за договором.

Просить скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити з врахуванням строку позовної давності. Просив витребувати від позивача виписку по рахунку та призначити у справі судову бухгалтерсько-економічну експертизу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_6 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення уточнених позовних вимог ПАТ «ФІДОБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконали умов договорів, тому позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 64533,15 доларів США, що по курсу Національного банку України станом на 15.09.2014 року становить 835709,33 грн., при цьому сума боргу підтверджена розрахунками, які містяться в матеріалах справи та відповідачами не спростовані.

Оскільки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, відтак суд достроково, відповідно до договорів кредиту та поруки, стягнув заборгованість з позичальника та фінансового поручителя.

Судом встановлено, що 22 вересня 2008 року між ВАТ «Ерстебанк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» (що стверджується статутом ПАТ «Фідобанк» погодженого Національним банком України 07.07.2015 року) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/3530/3/23346 на суму кредиту 49 тис. доларів США зі строком користування кредитними коштами до 21.09.2018 року та сплатою 14,5% річних (т. 1 а.с. 6-10).

Згідно умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобов`язалася щомісячно до 15 числа здійснювати погашення кредиту та відсотків згідно з графіком платежів.

Відповідно до п. 6.5 Кредитного договору, позивач, як кредитор, має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальником за кредитними договорами або стягнути таку заборгованість у випадках порушення останнім істотних умов кредитування, а саме порушення позичальником п. 5.2 кредитного договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків у встановлений договором строк.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №014/3530/3/23346 від 22.09.2008 року, між банком та ОСОБА_3 22.09.2008 року укладено договір поруки № 014/3530/3/23346/1, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі (т.1 а.с. 109-110).

Оскільки відповідачі умов договорів не виконали, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення суми заборгованості за договором кредиту в розмірі 64533,15 доларів США, що по курсу Національного банку України станом на 15.09.2014 року становить 835709,33 грн.

На підтвердження суми заборгованості надав розрахунок станом на 15.09.2014 року, за яким ОСОБА_2 повинна сплатити 64533,13 доларів США, що по курсу станом на 15.09.2014 року становить 835709,33 грн. з яких: 623962,79 грн. заборгованість по кредиту; 211746,54 грн. заборгованість по відсотках.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк свої зобов`язання виконав, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_3 за період з 22.09.2008 року по 01.01.2010 року (т. 3 а.с. 6-20), згідно якої з рахунку № НОМЕР_3 здійснено перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_4 в сумі 49000,00 дол. США з призначенням платежу «Видача кредиту по КД № 014/3530/3/23346 від 22.09.08 ОСОБА_2 , згідно розпорядження від 22.09.08.».

Вказаний перерахунок коштів проведено на підставі заяви за підписом ОСОБА_2 від 22.09.2008 року.

Окрім цього, в матеріалах справи наявна копія заяви на видачу готівки №3530/542948 від 22.09.2008 року (т. 2 а.с. 188), що відображає операцію з надання коштів в сумі 49000,00 дол. США з рахунку № НОМЕР_4 через касу Банку (рахунок № НОМЕР_5 ) з призначенням платежу: «Виплата коштів з поточного рахунку ОСОБА_2 .

Разом з тим, ухвалою судового засідання колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі головуючого судді Струс Л.Б., суддів Шандри М.М., Цяцяка Р.П. призначено у справі судову бухгалтерську-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТзОВ Інституту судових експертиз та права.

Згідно із висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 330/18 від 13.04.2018 року в матеріалах справи відсутні, в тому числі у відповідь на клопотання не надані, документальні підтвердження надання кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок ОСОБА_2 за кредитним договором з фізичною особою № 014/3530/3/23346 від 22.09.2008 року (меморіальні документи передбачені п. 4.6. Постанови Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 року, які підтверджують здійснення безготівкових операцій з надання кредитних коштів). Крім цього за наявними матеріалами не встановлено документальне підтвердження обліку заборгованості за основним боргом за кредитним договором з фізичною особою № 014/3530/3/23346 від 22.09.2018 року.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зміст заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, а також зміст апеляційної скарги на заочне рішення, яка не заперечувала по суті факту отримання 49000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 21.09.2018 року та сплатою 14,5% річних, звертала увагу на те, що приступила до виконання зобов`язання по поверненню коштів, проте на час звернення позивача із позовом не настав час виконання зобов`язання, наявні у справі письмові докази про видачу їй кредитних коштів, зокрема виписки по рахунку № НОМЕР_3 за період з 22.09.2008 року по 01.01.2010 року (т. 3 а.с. 6-20), згідно якої з рахунку № НОМЕР_3 здійснено перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_4 в сумі 49000,00 дол. США з призначенням платежу «Видача кредиту по КД № 014/3530/3/23346 від 22.09.08 ОСОБА_2 , згідно розпорядження від 22.09.08.», заяви за підписом ОСОБА_2 від 22.09.2008 року, заяви на видачу готівки №3530/542948 від 22.09.2008 року (т. 2 а.с. 188), що відображає операцію з надання коштів в сумі 49000,00 дол. США з рахунку № НОМЕР_4 через касу Банку (рахунок № НОМЕР_5 ) з призначенням платежу: «Виплата коштів з поточного рахунку ОСОБА_2 , договору іпотеки, за яким остання в забезпечення свої зобов`язань передала в іпотеку належну їй частину квартири, колегія суддів вважає, що висновок експертизи № 330/18 від 13.04.2018 року у справі носить характер припущень та суперечить фактичним матеріалам справи (т. 1 а.с. 9-10, 14, т. 2 а.с. 188, т. 3 а.с. 6-20).

Більше того, подаючи клопотання про призначення експертизи на стадії апеляційного розгляду та заперечуючи у такому по суті позовні вимоги, відповідач ОСОБА_2 свої доводи зводила до того, що з 2009 року не сплачувала в повному обсязі суму основного тіла кредиту, тому вважала, що звернувшись в суд з позовом лише в 2013 році, позивач пропустив позовну давність. Просила застосувати наслідки такого пропуску.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов судовий експерт не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки, як вбачається із оскаржуваного рішення, висновку про обґрунтованість позовних вимог суд першої інстанції дійшов з врахуванням усіх доказів у справі, оціненими за правилами ст. 212 ЦПК України (в редакції закону від 18.03.2004 року).

Крім цього, висновок експерта № 330/18 від 13.04.2018 року в частині ненадання детального розрахунку заборгованості, документального підтвердження обліку заборгованості, спростовується матеріалами справи.

Щодо доводів апелянта про застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, у постанові Великої палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа №200/11343/14-ц, провадження №14-59 цс18) викладно правовий висновок, згідно із яким, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить по ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи встановлено, в судові засідання, призначені на 19.11.2013 року, 26.12.2013 року, 12.06.2014 року відповідач ОСОБА_2 була повідомлена належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток та розписка про повідомлення про наступне судове засідання (т. 1 а.с. 71, 80, 100) при цьому в судовому засіданні 19.11.2013 року приймав участь її представник ОСОБА_7

В подальшому, всі поштові повідомлення поверталися із відміткою про неможливість вручення з різних причин.

Разом з тим, в заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_2 не заявляла про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача.

Із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності відповідач звернулася лише одночасно із поданням апеляційної скарги 27.09.2016 року.

Відтак відповідного змісту заява, подана одночасно з апеляційною скаргою, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстави спливу позовної давності звернення з позовом до суду, при цьому оцінка змісту такої заяви судом апеляційної інстанції не надається.

Враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить висновку про безпідставність апеляційної скарги в цій частині та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з розподілом судових витрат здійсненим місцевим судом.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції стягнув судовий збір з відповідачів солідарно, що суперечить положенням як статті 88 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року), так і ст. 141 ЦПК України ( в редакції від 03.10.2017 року), у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в цій частині змінити, покласти судові витрати по сплаті судового збору на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах в сумі 1720,50 грн. на кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути в з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) в рівних частинах на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (01601, м. Київ, вулиця Червоноармійська, 10, МФО 300175, ) судовий збір в розмірі по 1720 грн. 50 коп. з кожного.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 вересня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк