23.12.2019 Справа № 363/1959/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» про визнання договору фінансового лізингу недійсним,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» про визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що 04 травня 2018 року уклав з відповідачем договір №00587 фінансового лізингу. Предметом договору був транспортний засіб, за який 04 травня 2018 року позивач сплатив авансовий платіж в сумі 20 000 грн. Вказаний договір нотаріально не посвідчений, транспортний засіб йому не передано, на звернення відповідач не відповідає. Позивач просив визнати недійсним з моменту укладення вказаний договір. Просив стягнути з відповідача на його користь незаконно отримані кошти в сумі 20 000 грн.

Позивач в суді позов підтримав в повному обсязі, зазначив, що він та відповідач уклали договір фінансового лізингу в м. Черкаси, хоча в самому договорі зазначено, що він укладений в м. Києві. Згідно даного договору він вніс на рахунок відповідача авансовий платіж в розмірі 20 000 грн., а відповідач одразу зобов`язався передати йому автомобіль марки «Лада», модель «Пріора». Працівники ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» його обманули й на майданчик для вибору автомобіля його так і не відвели, автомобіль не передали, а після отримання перерахованих ним коштів зв`язок з ними втрачено. Повна вартість вказаного автомобілю складає 98 000 грн., на протязі півроку він мав внести весь розмір вартості автомобіля. Однак відповідач не мав намір передати йому автомобіль. На вимогу повернути кошти його повідомили, що внесена ним сума не повертається. Просив визнати вказаний договір недійсним та повернути йому внесений авансовий платіж.

Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, ні заперечень, ні відзиву на позовну заяву не подав.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в спрощеному провадженні в заочному порядку.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 04 травня 2018 року ОСОБА_2 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» договір № 00587 фінансового лізингу. Предметом договору був автомобіль за який позивач сплатив 04 травня 2018 року авансовий платіж в сумі 20 000 грн., що підтверджується квитанцією №1697135 від 04 травня 2018 року.

Відповідно п.1.3 договору №00587 фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов`язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Відповідно п.1.7 цього договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця.

Відповідно п.2.1 цього договору договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань сторонами за даним договором.

Однак, умови договору відповідачем не виконано, атомобіль позивачу не передано, на звернення відповідач щодо повернення сплаченої суми відповідач відмовив.

Відповідно до ст.ст. 3 п. 3.3.3., 9 п.п. 9.1., 9.2 змісту Договору позивач повинен сплачувати лізингові та інші платежі, які складаються з комісії за організацію договору, авансового платежу та поточних лізингових платежів, що включають суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу та винагороду /комісію/ лізингодавця, в порядку, строки та у розміри згідно з графіком внесення лізингових платежів.

Відповідно п.8.1 цього договору сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого КБ АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США станом на дату коли кожен платіж підлягає оплаті.

Пунктом 8.5 вказаного договору передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку№1 до даного Договору сплачуюються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом10.2 цього договору передбачено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору становить 98 000 грн. у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу, сторони зобов`язані підписати новий Додаток№1 до даного договору , виходячи з остаточної вартості.

Зі змісту договору №00587 фінансового лізингу вбачається, що договором не встановлено грошове вираження розміру фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця, не встановлений строк їх сплати.

Відповідно п.12.1 вказаного договору фінансового лізингу, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до отримання предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 80 % від сплаченої суми авансових платежів.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті203 цього Кодексу(частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Статтею 806 ЦК України, передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізину застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

За своєю правовою природою фінансовий лізинг є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статтей 1,3, 6,7 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до частин першої та другої , п.4 ч.3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави для визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені вимоги Закону договір лізингу за своєю суттю є договором найму транспортного засобу, який укладено з фізичною особою, а відтак мав нотаріально посвічуватися.

Оспорений договір лізингу укладений між сторонами нотаріально не посвідчувався, а відтак є нікчемним.

Таким чином у суду наявні підстави для визнання оспорюваного провочину недійсним з застосуванням наслідків нікчемного правочину.

Крім того, аналіз змісту спірного договору, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов`язків, передбачених договором та законом, звужені обов`язки та значно розширені права лізингодавця.

Відтак договір лізингу укладений 04 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» слід визнати недійсним та застосувати наслідки нікчемного правочину й відповідно до вимог ст. 216 ЦК України слід стягнути з останнього на користь позивача грошові кошти в сумі 20 000 грн.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають захисту, а позов про це задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 259, 265, 268, 280 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити повністю.

Договір фінансового лізингу № 01587 від 04 травня 2018 року укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» визнати недійсним.

Застосувати наслідки нікчемного правочину та стягнути з ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» на користь ОСОБА_2 кошти сплачені за цим договором в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Повне судове рішення складено 09 січня 2020 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його підписання.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його підписання.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 10 листопада 2010 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ», , знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 11-А, оф. 404-3.

Суддя