Справа №303/2968/18
2/303/27/19
ряд.стат.звіту № 04
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Монич В. О.

при секретарі Лаврів Е.І.

Справа №303/2968/18 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний реєстратор виконкому Великолучківської сільської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації житлового будинку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд позовом до ОСОБА_3, третя особа державний реєстратор виконкому Великолучківської сільської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації житлового будинку.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона з ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з 1972 року до 1981 року. Рішенням Мукачівського районного народного суду Закарпатської області у справі № 2-579/1981 шлюб між сторонами припинено. За час їхнього спільного життя ними було побудоване нерухоме майно будинок, який знаходиться за адресою: с.В.Лучки, вул. Лісна, буд. 130. Рішенням народного суду Мукачівського району Закарпатської області від 20 січня 1987 року даний будинок належить по Ѕ частці сторонам по справі. На той час позивач вже перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Однак згідно до інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно № 114762512 від 21.02.2018 року житловий будинок, розміщений за адресою с.В.Лучки, вул. Лісна, буд. 130, Мукачівського району належить одноособово ОСОБА_3 1/1. Посилається, що реєстрація права власності відбулась 16.12.2016 року, а підставою виникнення права власності була виписка з погосподарської книги № 1705/02-06 від 16.12.2016 року та технічний паспорт на будинок. Таким чином відповідач заволодів нерухомим майном неправомірно, приховавши наявність рішення Народного суду Мукачівського району Закарпатської області від 20.01.1987 року, згідно якого їй належить 1/2 частина будинку, хоча знав про його наявність. Про даний факт заволодіння її майном, позивач дізналась в січні 2018 року, коли приїхала в с.В.Лучки, де зі слів сусідів дізналась, що ОСОБА_3 бажає продати майно та переїхати в м.Київ. Після отриманої інформації, даний факт знайшов своє підтвердження в сільській раді та з Інформації з ДРРП на нерухоме майно. Враховуючи вищенаведене, просить витребувати від ОСОБА_3 Ѕ частину житлового будинку за адресою с.В.Лучки, вул. Лісна, буд. 130, Мукачівського району та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в с.В.Лучки, вул. Лісна, буд. 130, Мукачівського району. Позивач та її представник - ОСОБА_1 в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві. Крім того, позивач поянила, що кошти вказані в розписці відповідача, нею були отримані як заборгованість по аліментам.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що на виконання рішення Народного суду від 20.01.1987 року року, відповідачем ОСОБА_3 було сплачено суму грошей, а саме 3500,00 рублів, якою повністю було проведено розрахунок за Ѕ частину будинку позивачці. Крім того просили відмовити в їх задоволенні за спливом строку давності звернення позивача до суду з даним позовом. Представник третьої особи - державний реєстратор виконкому Великолучківської сільської ради в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Народного суду Мукачівського району Закарпатської області від 20 січня 1987 року, проведено розподіл колгоспного двору по вул. К.Маркса в с.В.Лучки під № 132, за яким одному двору головою якого є ОСОБА_5 та її двоє дітей іменами ( Тетяна і Зоряна) визнати Ѕ частину будинку, виділивши їм в користування квартиру № 1 з приміщеннями, що позначені на плані під № 1-6. 1-7.1-8. За іншим колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 і членами двору його син ОСОБА_3 визнати його право на Ѕ частину будинку № 132 в с.В.Лучки по вул. К.Маркса,виділивши їм в користування квартиру № 2 з приміщеннями, що позначені на плані під №№ 1-1,1-2,1-3, 1-4,1-5,1-9. 1-10,1-11,1-12 і 1-13. Підсобне приміщення залишити в спільному користуванні сторін. Для розподілу будинку на дві квартири позивачці закласти дверні пройоми між приміщ. № 1-5, 1-6 №№ 1-5,1-8 в приміщення 1-6 частину вільного пройму переобладнати у вхідні двері з обладнанням в крильце як це зазначено на плані розподілу червоним (а.с. 13). Відповідно до розписки від 20.07.1990 року, з якої слідує, що по рішенню суду ОСОБА_3 виплатив ОСОБА_5 3,500 рублів (а.с. 109).

Відповідно до довідки виданої виконкомом Великолучківської сільської ради Мукачівського району, жилий будинок, що по рішенню Народного суду Мукачівського району, справа № 2-38/1987 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по Ѕ частці, та знаходиться за адресою вул. К.Маркса, буд.130 в с.В.Лучки, через зміщення будинків колгоспу ім.Леніна в 90-ті роки адреса будинку значилась вул.К.Маркса, буд.132, в с.В.Лучки. ( а.с. 14).

Згідно до інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно № 114762512 від 21.02.2018 року, житловий будинок, розміщений за адресою с.В.Лучки, вул. Лісна, буд. 130, Мукачівського району належить одноособово ОСОБА_3 1/1 (а.с. 19-20).

Відповідно до технічного паспорту на будинковолодіння, що знаходиться за адресою в с.В.Лучки, вул. Лісна, буд. 130, Мукачівський район, від 27.02.2018 року, до складу останнього входить житловий будинок позначений під літ. «А» (рік побудови 1976 р.) та надвірні споруди (рік побудови - 1965 р.р.) ( а.с. 21-24).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЛА № 424410 від 22.11.1982 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено шлюб 02.11.1982 року, внаслідок чого остання змінила прізвище на «Мяннимяги» ( а.с.25). В подальшому відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу № ВL № 0101073 від 08.03.2001 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвано (а.с. 26-27).

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу, між Маркку ОСОБА_9 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено шлюб 30.07.2001 року, внаслідок чого остання змінила прізвище на ОСОБА_2 ( а.с. 29).

Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України, передбачено кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В силу ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речового правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Народного суду Мукачівського району Закарпатської області від 20 січня 1987 року, проведено розподіл колгоспного двору по вул. К.Маркса в с.В.Лучки під № 132, за яким одному двору головою якого є ОСОБА_5 та її двоє дітей іменами ( Тетяна і Зоряна) визнати Ѕ частину будинку, виділивши їм в користування квартиру № 1 з приміщеннями, що позначені на плані під № 1-6. 1-7.1-8. За іншим колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 і членами двору його син ОСОБА_3 визнати його право на Ѕ частину будинку № 132 в с.В.Лучки по вул. К.Маркса,виділивши їм в користування квартиру № 2 з приміщеннями, що позначені на плані під №№ 1-1,1-2,1-3, 1-4,1-5,1-9. 1-10,1-11,1-12 і 1-13. Підсобне приміщення залишити в спільному користуванні сторін. Для розподілу будинку на дві квартири позивачці закласти дверні пройоми між приміщ. № 1-5, 1-6 №№ 1-5,1-8 в приміщення 1-6 частину вільного пройму переобладнати у вхідні двері з обладнанням в крильце як це зазначено на плані розподілу червоним. На виконання даного рішенння, для розподілу будинку на дві квартири позивача (ОСОБА_5Ю.) було зобовязано закласти дверні пройоми між приміщ. № 1-5, 1-6 №№ 1-5,1-8 в приміщення 1-6 частину вільного пройму переобладнати у вхідні двері з обладнанням в крильце як це зазначено на плані розподілу червоним, що позивачем зроблено не було. Розпискою від 20.07.1990 року, підтверджується, той факт, що по рішенню суду ОСОБА_3 виплатив ОСОБА_5 3,500 рублів. (а.с. 109).

Суд не приймає доводи позивача, що ці кошти нею були отримані як заборгованість по аліментам, так як жодних доказів того, що у позивача була заборгованість по аліментам суду не надано.

Рішенням Мукачівського народного суду від 26.11.1981 року, шлюб між сторонами розірвано, та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: Тетяни, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Зоряни, ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (а.с. 121).

Тому суд приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_3, що таким чином ним було проведено оплату за Ѕ частину будинку, та спростовуються посилання позивача ОСОБА_2, що зазначені кошти були отримані нею як заборгованість по аліментам по рішенню суду від 26.11.1981 року.

Разом тим, суд звертає увагу на наступне. Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд за клопотанням позивача, до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Із зазначеного слід зробити однозначний висновок, що як заміна первісного відповідача належним відповідачем, так залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача.

При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 5 ст. 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів.

В ході судового розгляду, судом неодноразово зверталася увагу на той факт, щодо залучення до участі у справі осіб, які були членами колгоспного двору та в результаті чого, інтереси таких осіб можуть бути порушені.

Таким чином враховуючи те, що суд в силу вимог ст. 55 ЦК України позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обовязок щодо розяснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача виконаний.

Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний реєстратор виконкому Великолучківської сільської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації житлового будинку слід відмовити з наведених вище підстав.

З приводу застосування позовної давності, про що було заявлено відповідачем та його представником суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Як вже встановлено судом, що рішенням Народного суду Мукачівського району Закарпатської області від 20 січня 1987 року, проведено розподіл колгоспного двору по вул. К.Маркса в с.В.Лучки під № 132, за яким одному двору головою якого є ОСОБА_5 та її двоє дітей іменами ( Тетяна і Зоряна) визнати Ѕ частину будинку, виділивши їм в користування квартиру № 1 з приміщеннями, що позначені на плані під № 1-6. 1-7.1-8. За іншим колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 і членами двору його син ОСОБА_3 визнати його право на Ѕ частину будинку № 132 в с.В.Лучки по вул. К.Маркса,виділивши їм в користування квартиру № 2 з приміщеннями, що позначені на плані під №№ 1-1,1-2,1-3, 1-4,1-5,1-9. 1-10,1-11,1-12 і 1-13. Підсобне приміщення залишити в спільному користуванні сторін. Для розподілу будинку на дві квартири позивачці закласти дверні пройоми між приміщ. № 1-5, 1-6 №№ 1-5,1-8 в приміщення 1-6 частину вільного пройму переобладнати у вхідні двері з обладнанням в крильце як це зазначено на плані розподілу червоним (а.с. 13). З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_2 було відомо про поділ спірного будинку з дати винесення рішення, тобто з 20.01.1987 року, однак остання не здійснювала будь-яких дій, які б свідчили про виконання рішення. Тобто, з часу винесення рішення про поділ будинку по теперішній час, оскільки позивач звренулась за захистом своїх порушених прав тільки в травні 2018 року, минуло 31 рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобовязаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідач заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити з цих підстав у позові.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Також судом встановлено, що будь-яких дій, які б свідчили про переривання позовної давності до вимоги позивачем вчинено не було, підстав для поновлення пропущеного строку позивач не навела, а тому така звернулася до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 21.05.2018 року, суд дійшов висновку, що строк позовної давності, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду за захистом своїх прав пропущений, про що було заявлено представником відповідачів до ухвалення рішення, а відтак згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України у позові слід відмовити. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний реєстратор виконкому Великолучківської сільської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації житлового будинку слід відмовити. Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 263, 264, 256, 267, 319, 328, 387, 388, 1212, ЦК України суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний реєстратор виконкому Великолучківської сільської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації житлового будинку відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, (ідентифікаційний код 5), мешканка країни Естонія, вул. Ленну, 30-24, Емарі Харюского району.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, поштовий індекс 89625.

Третя особа: Державний реєстратор виконкому Великолучківської сільської ради: с.Великі Лучки, вул. Гагаріна, 37, Мукачівського району, Закарпатської області, поштовий індекс 89625.

Головуючий В.О.Монич