Провадження № 22ц-824/2183/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук СергійПавлович, про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 07.09.2005 року між ним і ВАТ «Банк Біг-енергія» був укладений договір валютного споживчого кредитування №11/01-09-2005. Цією ж датою між позивачем і ВАТ «Банк Біг-енергія» був укладений договір іпотеки, за яким предметом іпотеки стала його квартира АДРЕСА_1

У подальшому, право іпотекодержателя було передано декільком юридичним особам, та в 21 липня 2016 року іпотека була передана від ТОВ «Гровінг стейт» ОСОБА_8 на підставі договору про відступлення права вимоги №21/07/16. 07 вересня 2016 року право власності на предмет іпотеки було визнано за ОСОБА_8 та зареєстровано нотаріусом згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у рахунок задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором.

У подальшому, 19.10.2016 року право власності за ОСОБА_8 було самостійно скасовано нотаріусом ГембарськоюС.І. і квартира продана ОСОБА_6 згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», а ОСОБА_6 відчужив цю квартиру відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вважає, що при реєстрації права власності на його квартиру за ОСОБА_6 після скасування права власності за ОСОБА_8 були порушені норми ЗУ «Про іпотеку», та у зв'язку з реєстрацією права власності на квартиру нотаріусом Гембарською С.І. за громадянкою РФ ОСОБА_8 (реєстраційний запис про право власності №16300412), тому вважає, що відповідно до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека, предметом якої є його квартира, припинена, при цьому нотаріус незаконно скасував власний запис про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_8, відповідно будь-які вчинені подальші дії з його квартирою вважає незаконними, в тому числі, і продаж квартири ОСОБА_6 на підставі припиненого договору іпотеки та реєстрація за ним права власності, подальший продаж квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5

З огляду на викладене, ОСОБА_3 просить суд витребувати на його користь спірну квартиру з володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та усунути перешкоди у її користуванні, а також стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь всю суму платежів за комунальні послуги за період з 01.06.2017 року до моменту його вселення в цю квартиру.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом усіх обставин справи. При цьому посилається на те, що оскільки строк дії основного договору сплинув, то іпотека вважається припиненою, а тому, на його думку, нотаріус і ТОВ «ФК «Гровінг стейт» не мали права передавати ОСОБА_8 права вимоги за іпотечним договором і подальші дії з вказаною квартирою є незаконними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, крім того ним не доведено незаконність переходу прав іпотекодержателя та відчуження відповідачам предмета іпотеки.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 вересня 2005 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір №11/01-09-2005, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 35000 дол. США з кінцевим терміном повернення - 30.08.2007 року.

Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, на забезпечення виконання ОСОБА_3 прийнятих на себе зобов'язань згідно всіх умов цього договору Банк приймає поруку ТОВ «Некос-Ріелті» згідно договору поруки №32/01-09-2005 від 07.09.2005 року і іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. 07 вересня 2005 року за №2646 (а.с. 13-15).

Того ж дня, 07.09.2005 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого іпотекодавець на забезпечення своєчасного та повного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором (основна сума кредиту, відсотки за його використання, пеня (неустойка) передає в іпотеку іпотекодержателю належну іпотекодавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира складається з 2 жилих кімнат жилою площею 29,80 кв.м, загальною площею 51,10 кв.

Згідно з п. 1.3 Договору іпотеки, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м. Києва 23.03.1998 року згідно з розпорядженням (наказом) №2832 від 23.03.1998 року та зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м. Києва 20.04.1998 року за реєстровим №1779.

У відповідності до п.1.6.1 Договору іпотеки, іпотекодавець засвідчує, що на підставах, передбачених законодавством України, він має право відчужувати предмет іпотеки та на предмет іпотеки може бути звернено стягнення.

Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем своїх зобов'язань згідно Кредитного договору, цього договору іпотеки, чи виявлення невірності відомостей, засвідчених іпотекодавцем у п. 1.6.1 - 1.6.5 цього Договору, а також з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно з п.4.2 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до п.6.1 цього договору. Спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки визначається іпотекодержателем самостійно. Звернення стягнення може здійснюватися на вибір іпотекодержателя всіма можливими способами згідно чинного законодавства України та цього договору іпотеки. У випадку, вказаному у п.3.3 цього договору, звернення стягнення здійснюється третьою особою самостійно в порядку, передбаченому цим договором іпотеки та чинним законодавством України.

Пунктом 6.1 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» (а.с. 18-19).

Відповідно до Додаткової угоди №3 до Кредитного договору від 21.08.2008 року, по взаємній згоді Банку та ОСОБА_3 сума кредиту по кредитному договору №11/01-09-2005 від 07.09.2005 року збільшується на 20000 дол. США, термін повного повернення кредиту встановлюється на 07.09.2009 року, а плата за користування кредитом по вищевказаному кредитному договору встановлюється з «21» серпня 2008 року в розмірі 18 (вісімнадцять) процентів річних (а.с. 16).

У відповідності до умов Додаткової угоди №4 до Кредитного договору від 07.09.2009 року, по взаємній згоді Банку та ОСОБА_3 термін повного повернення кредиту по кредитному договору №11/01-09-2005 від 07.09.2005 року встановлюється на «09» березня 2010 року (а.с. 17).

09.03.2011 року приватним нотаріусом КМНО Щадко О.І. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу права вимоги від 22.01.2014 року, право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки було передано ВАТ Банк «Біг Енергія» ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідно до договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21.07.2016 року, реєстровий №602, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» (новий іпотекодержатель), первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором №11/01-09-2005 від 07.09.2005 року разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції (у разі їх наявності), укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_3, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. 07.09.2005 року за реєстровим №2646 разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції (у разі їх наявності), укладеного між Банком та ОСОБА_3. Право вимоги за Договором іпотеки належить первісному іпотекодержателю на підставі Договору про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Горобинською Г.А. 22.01.2014 року за реєстровим №67 (а.с. 20-21).

Того ж дня, 21.07.2016 року між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ОСОБА_8 був укладений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, реєстровий №605, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» (первісний іпотекодержатель) відступив ОСОБА_8 (новому іпотекодержателю) всі права вимоги за Кредитним договором №11/01-09-2005 від 07.09.2005 року разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції (у разі їх наявності), укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_3, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. 07.09.2005 року за реєстровим №2646 разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції (у разі їх наявності), укладеного між Банком та ОСОБА_3 Право вимоги за Договором іпотеки належить первісному іпотекодержателю на підставі Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. 21.07.2016 року за реєстровим №602 (а.с. 22).

22.07.2016 року ОСОБА_8 було подано до приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. заяву з вимогою до ОСОБА_3 про повернення суми боргу за Кредитним договором, яка була того ж дня направлена ОСОБА_3 та отримана ним 25.07.2016 року (а.с. 87,88).

Як встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.03.2017 року, 09.09.2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. була здійснена державна реєстрація прав та їх обтяжень щодо реєстрації за громадянкою Російської Федерації ОСОБА_8 права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3.

Підставою виникнення права власності зазначено дублікат договору іпотеки, посвідченого 07.09.2005 року приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю., договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

19.10.2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. скасовано вищезазначену реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_8 (а.с. 33).

З пояснювальної записки приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. вбачається, що 19.10.2016 року іпотекодержателем було прийнято рішення про звернення стягнення у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Того ж дня, 19.10.2016 року між ОСОБА_8 (продавцем) та ОСОБА_6 (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець (як іпотекодержатель на підставі пункту 6 іпотечного договору, «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 ЗУ «Про іпотеку», що передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя, яке може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку») продала, а покупець купив квартиру АДРЕСА_3

Як вбачається з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 21.03.2017 року, 19.10.2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 843, виданий 19.10.2016 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Гембарська С.І., номер запису про обтяження 17028497, підстава виникнення обтяження: дублікат договору іпотеки (договір іпотеки, посвідчений ПН КМНО Івановим П.Ю. 07.09.2005 року за реєстровим №2646), серія та номер: 57, виданий 31.08.2016, видавник: Іванов П.Ю., приватний нотаріус КМНО, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3, обтяжував: ОСОБА_8 (а.с. 24).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2017 року, укладеного між ОСОБА_6 (продавцем) та ОСОБА_5, ОСОБА_4 (покупцями), продавець передав, а покупці прийняли у власність в рівних частках кожний належну продавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_3

Право спільної часткової власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 29.05.2017 року приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу (а.с. 37).

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Таким чином, у разі спростування презумпції правомірності правочину (скасування рішення нотаріуса) всі права, набуті сторонами правочину за ним, не повинні здійснюватися, а створені обов'язки та наслідки не підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з приписами ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.1 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

У відповідності до ч.5 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

У відповідності до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, зокрема дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не було належним чином доведено, що спірна квартира була передана у незаконний спосіб від ТОВ «ФК Гровінг стейт» до ОСОБА_8 та у подальшому зареєстрованою за нею на підставі рішення нотаріуса відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», при цьому із врахуванням того, що позивачем вказані дії нотаріуса не оскаржувалися, а тому презумпція правочину, закріплена ст. 204 ЦК України, спростована не була, через що підстави для визнання дій відповідачів та третіх осіб незаконними відсутні.

Крім того, посилання ОСОБА_3 на те, що іпотечні правовідносини були припиненні зі спливом строку дії основного договору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за загальним правилом припинення договору не скасовує сам факт укладення та дії договору, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після припинення договору, з огляду на характер цього договору, крім того доказів про те, що між сторонами припинилися кредитні та іпотечні правовідносини на підставі судових рішень чи правочинів позивачем також надано не було.

Інші доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: