Постанова

Іменем України

28 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 646/13092/15-ц

провадження № 61-26184св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі»

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» (далі - ТОВ «Житлові мережі») звернулося до суду з позовом, надалі уточненим, до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» (далі - ТОВ «Альянс»), у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача основну суму заборгованості за договором забезпечення та надання житлово-комунальних послуг від 11 листопада 2011 року № 46 у розмірі 5 113,12 грн та суму інфляційних втрат у розмірі 1 884,16 грн за березень 2014 року - вересень 2015 року, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму трьох відсотків річних у розмірі 133,83 грн, нарахованих на основну суму заборгованості за період з 11 листопада 2014 року до 01 грудня 2015 року.

Позов обґрунтовувало тим, що 01 листопада 2011 року між ТОВ «Житлові мережі» та ОСОБА_1 укладений договір № 46 забезпечення та надання житлово-комунальних послуг. Відповідач за період з 01 березня 2014 року до 31 вересня 2015 року не у повному обсязі сплачував вартість наданих послуг, внаслідок чого станом на 31 вересня 2015 року утворилась зазначена вище заборгованість.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних доказів щодо заборгованості ОСОБА_1 за експлуатаційні послуги у період з 01 березня 2014 року до 31 вересня 2015 року, а тому й відсутні підстави для стягнення трьох відсотків річних.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року скасовано, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлові мережі» суму заборгованості у розмірі 5 113,12 грн та суму інфляційний втрат у розмірі 1 884,16 грн, а всього - 6 997,28 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» на користь ТОВ «Житлові мережі» суму 3% річних у розмірі 133,83 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідач у порушення умов договору не своєчасно і не в повному обсязі здійснював оплату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, сума заборгованості визнана самим відповідачем, що підтверджується розпискою відповідача від 07 серпня 2015 року, яка міститься у матеріалах справи.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення взяв до уваги лише доводи та докази позивача та не надав належної оцінки його доводам. При розгляді справи позивач не довів обґрунтованість тарифів на послуги з постачання холодної та гарячої води та опалення та водовідведення, а також не обґрунтовував обсяг їх споживання позивачем. Позивач зараховував отримані від відповідача платежі на власний розсуд. Відповідач заперечує факт встановлення лічильників у його квартирі, відповідно до показників яких нараховується кількість спожитих комунальних послуг.

У жовтні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких ТОВ «Житлові мережі» просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі та зупинено виконання рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

01 листопада 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір №46 про забезпечення та надання житлово-комунальних послуг (далі - договір). договір підписано сторонами без протоколу розбіжностей, а тому сторони погодили всі його суттєві умови.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що в порядку і на умовах цього договору виконавець у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , надає послуги з утримання житлового будинку, його споруд і прибудинкової території та за дорученням відповідача забезпечує укладення договорів зі спеціалізованими комунальними підприємствами та обслуговуючими організаціями щодо постачання комунальних послуг (послуг з постачання електричної енергії, холодного водопостачання, каналізації, газопостачання на підігрів теплоносіїв для опалення та гарячого водопостачання) у цей житловий будинок.

Відповідач під час судового розгляду не заперечував, що споживав експлуатаційні та комунальні послуги за вказаною адресою та проти їх надання позивачем. Щодо об`єму наданих послуг та їх вартості за спірний період до позивача з претензіями не звертався.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 зазначеного договору позивач має право вимагати від відповідача своєчасної сплати щомісячних платежів за договором.

Відповідно до пункту 5.1 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Щомісячний платіж відповідача за цим договором складається із щомісячного платежу за експлуатаційні послуги, що надаються позивачем за цим договором, та із щомісячного платежу з відшкодування (компенсації) позивачу витрат з оплати спожитих комунальних послуг у житловому приміщенні, що надаються комунальними службами за договорами, укладеними позивачем із цими службами.

Згідно з пунктом 5.4 договору розмір щомісячного відшкодування власником витрат виконавця з оплати спожитих комунальних послуг дорівнює загальній вартості комунальних послуг, спожитих у житловому приміщенні (квартирі) впродовж розрахункового періоду, що розраховується за тарифами, визначеними в додатку № 1 до договору на підставі показань приладів обліку. Кількість спожитих комунальних послуг визначається за холодне водопостачання - за лічильниками; підігрів гарячої води - за лічильником витрат газу на будинок; водовідведення - за лічильниками водопостачання на квартиру; опалення - за лічильником витрат газу на будинок; електроенергія - за лічильником витрат електроенергії на квартиру.

Надання житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 оформлювалось позивачем шляхом складання актів наданих послуг за кожний розрахунковий місяць, нарахування здійснювалось на підставі показників засобів обліку, що підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-IV споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 32 Закону № 1875-IV, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Згідно з пунктами 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до пунктів 20, 21 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надавались рахунки до сплати за спожиті ним житлово-комунальні послуги, які розраховувались на підставі тарифів, узгоджених сторонами (додаток №1 до договору) та Правил.

Однак ОСОБА_1 у порушення умов договору несвоєчасно і не в повному обсязі здійснював оплату за надані позивачем та спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2015 року виникла прострочена заборгованість перед позивачем у сумі 12 413,02 грн, що підтверджується довідкою про заборгованість, довідкою про об`єм спожитих послуг та розрахунком заборгованості.

Крім того, суму заборгованості визнано відповідачем, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи, відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`язався добровільно сплатити суму боргу.

Також ОСОБА_1 сплатив у рахунок погашення заборгованості 3 700 грн, що свідчить про визнання ним свого боргу.

Зазначене відповідачем не спростовано.

Сума заборгованості з урахуванням часткової оплати на час розгляду справи становить 5 113,12 грн.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 903 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з вимогами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки, укладеним міжТОВ «Житлові мережі» та ТОВ «Альянс», поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, що передбачений пунктом 1.1 цього договору, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором з оплати 3 % річних від простроченої суми щомісячних платежів за експлуатаційні послуги та з відшкодування витрат за спожиті комунальні послуги на підставі письмової вимоги кредитора в семиденний строк.

З урахуванням наведено, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором про забезпечення та надання житлово-комунальних послуг, не у повному обсязі здійснював оплату за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на час розгляду справи становить 5 113,12 грн, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині, а також стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» на користь позивача трьох відсотків річних, які складають 133,83 грн за період з 11 квітня 2014 року до 01 грудня 2015 року, та інфляційних втрат у розмірі 1 884,16 грн за період з березня 2014 року до вересня 2015 року.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Житлові мережі».

Висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги про те, що квартира відповідача не обладнана лічильниками гарячої та холодної води, а тому неможливо визначити обсяг спожитих послуг, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до матеріалів справи зазначені лічильники встановлені на поверхових колекторах (розподільниках) на кожну квартиру, в тому числі і квартиру ОСОБА_1 , відповідно до показників яких вираховувався обсяг спожитих послуг.

Доводи про те, що позивач на власний розсуд здійснював зарахування платежів, суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 при оплаті комунальних послуг не вказував призначення платежу, а тому дії позивача є правомірними.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального права і зводяться до незгоди з встановленими апеляційним судом обставинами та переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судових рішень.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваного судового рішення було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2017 року, то у зв`язку із завершенням касаційного провадження виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний