РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.
за участю секретаря Черниш О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-
05.10.2018 р. представник позивача адвокат ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матірю позивачем по справі, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. Позивач і відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких 04.07.2013 року народився син ОСОБА_4, який проживає разом з позивачем. 10.07.2018 року відповідач надав нотаріальну згоду на реєстрації дитини за адресою мешкання позивача за адресою: АДРЕСА_1. Достатньої матеріальної допомоги відповідач на утримання дитини не надає, позивач самостійно займається вихованням дитини, та забезпечує її всім необхідним. Позивач є працездатною, має житло, стабільну заробітну плату, що на її думку дає їй підстави вважати для визначення місця проживання дитини разом з нею.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Представник позивача адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, надала до суду заяву про проведення судового засідання у свою відсутність, позов підтримала, просила задовольнити та ухвалити заочне рішення.
Відповідач до судового засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причину не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Від представника третьої особи Служби у справах дітей по Київському району ДССД ХМР до суду надійшли пояснення, в яких представник просить розглянути справу за своєї відсутності, та надав висновок щодо розвязання спору.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами.
05.10.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2018 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 18.12.2018 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач по справі.
Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач самостійно надав згоду на реєстрацію дитини
за місцем мешкання позивача, що підтверджується наданою до суду заявою.
Дитина сторін відвідує КЗ «ДНЗ (ясла-садок) №370 ХМР з 01.09.2017 року та перебуває під наглядом адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка №23» ХМР. Дитину з дитячого садочку забирає позивач, та медичний заклад хлопчик завжди відвідує у супроводу матері. Батько дитини станом здоровя хлопчика не цікавився.
Позивачем були створені для дитини належні умови для розвитку та проживання, що підтверджується наданим до суду актом обстеження умов проживання.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку
державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
Враховуючи вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов'язком суду.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши, що неповнолітня дитина сторін з народження постійно проживає з матір'ю, остання приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, дитина перебуває на повному утриманні та вихованні матері, та врахувавши, що до моменту виникнення даного спору батько дитини не приділяв достатньої уваги створенню належних умов для повноцінного розвитку та проживання дитини, не надав доказів піклування з його боку про ступінь розвитку дитини, зацікавленості її повсякденним життям та потребами, суд приходить до висновку про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини.
Також судом встановлено, що відсутні виняткові обставини для розлучення малолітньої дитини з матір'ю.
Відповідно до висновку від 30.11.2018 року № 757, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матірю ОСОБА_1
Враховуючи рівень матеріального забезпечення позивача, вік дитини, висновок Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР від 30.11.2018 року, суд, в інтересах дитини, прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з позивачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Суд враховує, те, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, інших аліментних зобовязань немає, а тому за таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу
про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а тому за вказаних обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів.
Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 206,263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 141, 157, 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з його матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш, ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_2, р.н.о.к.п.п. не відомий, серія та номер паспорта МК 000706.

Третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження: м. Харків, вул. Сумська, 78.

Повний текст рішення виготовлено 06 лютого 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ