Дата документу 02.09.2019
Справа № 320/3220
Провадження № 2-др/937/13/19
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2019 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Бахаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання - Фурсової Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 320/3220/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, -
22 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.
Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 липня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Вирішено усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження належною йому квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим привішенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
23 серпня 2019 року від ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду, у зв`язку з тим, що при винесенні рішення судом не було вирішено питання про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви
У судове засіданні, призначене на 02 вересня 2019 року на 13 годину 30 хвилин, сторони не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомленні належним чином, однак згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.
Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність постановлення додаткового рішення з наступних підстав.
Так, судом було встановлено, що 03 квітня 2019 року ОСОБА_1 придбав у власність у ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03 квітня 2019 року, р. № 745, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О.А., а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 162110898 від 03 квітня 2019 року./а.с.6-8/
Відповідно до довідок з відділу реєстрації Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №№ 2336, 2337 від 03 травня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , є зареєстрованими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 /а.с.15,16/
В свою чергу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членами сім`ї ОСОБА_1 , а також тими, які відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ОСОБА_1 , і ведуть з ним спільне господарство.
Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.4,5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Крім того, в ст.150,156 ЖК України зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
З`ясувавши обставини даної справи та оцінивши надані суду докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необхідність усунення перешкод позивачу у користуванні власністю та виселення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вищевказаної квартири в примусовому порядку без надання іншого житлового помешкання.
При цьому, суд враховує, що позивач є одноособовим власником спірної квартири та має гарантоване право вільно і на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися цим житлом, на даний час він обмежений в здійсненні такого права, що в свою чергу, підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Однак з незалежних від нього причин він не може здійснювати належне йому право користування та розпорядження житлом в силу проживання в спірній квартирі відповідачів, які не є позивачу членами сім`ї або були вселена до житла за його згодою або згодою колишнього власника.
Аналізуючи вказані обставини, суд вважає, що такими діями відповідачі перешкоджають позивачу в користування та розпорядженні спірною квартирою без достатніх на те законних підстав, чим порушує законне право позивача на користування та розпорядження житловим приміщенням, у зв`язку з чим на підставі ст. 15,16 ЦК України це право підлягає захисту судом шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири.
Також суд враховує, що відповідачі право власності на вказану квартиру не мають, у зв`язку з чим їх виселення не можна розцінювати як порушення чи обмеження права власності, гарантованого ст. 319,321 ЦК України. Ніяких доказів тому, що відповідачі мають законне право користування житлом, яке відноситься до приватної власності позивача, суду також не надано.
За п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Отже, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 320/3220/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування майном задовольнити, усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів зі спірного житла.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 270, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 320/3220/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном - задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 320/3220/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, щодо виселення відповідачів із займаного житла.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження належною йому квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повні відомості учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополь Запорізької області, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ