Справа № 178/1581/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Берелет В.В.

секретаря: Кирсань Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Кринички заяву державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області про встановлення порядку виконання, -

ВСТАНОВИВ:

На виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби м.Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №51476335 при виконанні виконавчого листа №2-446/08 від 03.07.2008 року Криничанського районного суду Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 09 червня 2008 року. ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів і внаслідок не виконання ним судового рішення станом на 01 листопада 2018 року утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 97119,42 грн. За даним фактом внесені відомості до ЄДРДР за ознаками ч.1 ст.164 КК України. Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що боржнику на праві спільної власності належить квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 На вказане нерухоме майно державним виконавцем накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. У результаті проведених державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого провадження встановлено, що інше майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє, у зв'язку чим просить встановити порядок виконання по примусовому виконанню виконавчого листа №2-446/08, виданого 03 липня 2008 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 09 червня 2008 року, шляхом реалізації 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 листопада 2000 року НОМЕР_1, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, право користування якою має неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про день розгляду подання сповіщені належним чином.

Суд, перевіривши та дослідивши подані письмові докази, дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, у провадженні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавчий лист №2-446/08, виданий Криничанським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 09 червня 2008 року. Боржник добровільно рішення суду не виконує, під час перевірки його майнового стану, виконавцем встановлено, що боржнику на праві спільної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 На вказане нерухоме майно державним виконавцем накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. У результаті проведених державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого провадження встановлено, що інше майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє.

Статтею 435 ЦПК України передбачено, що суд за заявою стягувача або виконавця може встановити порядок виконання рішення.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-785цс15 від 06 липня 2015 року визначено, що положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 6 статті 48 Закону встановлено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Згідно ч.1 ст.355, ч.1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст.ст.364,367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимогст.183 ЦК України.

При розгляді подання державного виконавця в порядку ст.443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду.

Ураховуючи, що рішення суду залишається невиконаним, і протягом тривалого часу з моменту набрання ним законної сили боржник не сплатив заборгованості, суд вважає подання обґрунтованим та ухвалює рішення про його задоволення.

Керуючись ст.435 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Встановити порядок виконання по примусовому виконанню виконавчого листа №2-446/08, виданого 03 липня 2008 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 09 червня 2008 року, шляхом реалізації 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 листопада 2000 року НОМЕР_1, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, право користування якою має неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня оголошення або з дня отримання її копії.

Суддя: В. В. Берелет