Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 276/846/15-ц

провадження № 61-1077св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року у складі суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулосядо суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14 квітня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 31травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 37 533 грн 37 коп., з яких: 23 464 грн 96 коп. - тіло кредиту; 11 180 грн 39 коп. - проценти; 624 грн 53 коп. - пенята комісія; 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 763 грн 49 коп. - штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач заперечив проти того, що він укладав із банком кредитний договір, позивач не надав суду як самої угоди, так і оригіналу анкети. Відсутність підпису відповідача в копії анкети, невірне зазначення дівочого прізвища матері відповідача в ній викликає сумніви щодо того, що зміст анкети взагалі відомий відповідачу. Таким чином, позивач не довів тих обставин, на які посилається як на підставу позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2014 року, яка станом на 31 травня 2015 року становить 23 464 грн 96 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до наданої банком інформації ОСОБА_1 07 травня 2014 переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Голд» НОМЕР_1. У зв'язку із наявною поточною заборгованістю станом на 07 травня 2014 року за кредитною карткою НОМЕР_2 в розмірі 3 491 грн 29 коп. були проведені бухгалтерські проводки щодо перенесення заборгованості із кредитної картки НОМЕР_2 на кредитну картку «Голд» НОМЕР_1. Вказане підтверджується приведеною у довідці банку випискою. Посилання відповідача на те, що він не отримував кредитну картку, не підписував заяву-анкету про отримання кредитних коштів, та на відсутність будь-яких договірних відносин з банком, спростовується наданим банком суду апеляційної інстанції фотознімком із зображенням ОСОБА_1 з кредитною карткою, який зареєстровано у базі даних банку 07 травня 2014 року, завіреною належним чином копією анкети, випискою із рахунку, довідкою банку. Крім того, зазначений кредитний договір недійсним не визнавався, ОСОБА_1 з такими вимогами до суду не звертався. Докази про те, що зазначений кредитний договір підписаний не ОСОБА_1, суду не надано. Посилання відповідача на відсутність оригіналу анкети на отримання кредиту та те, що у анкеті неправильно зазначене дівоче прізвище його матері та не зазначено вид картки з сумою кредитного ліміту, не спростовують наданих банком доказів про наявність договірних відносин з ОСОБА_1, а відтак не звільняють останнього від виконання зобов'язань перед банком. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи по престижним картам не містятьпідпису відповідача. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати процентів, комісій та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню отримані ним та неповернуті кредитні кошти - тіло кредиту в сумі 23 464 грн 96 коп. В той же час правові підстави для стягнення з відповідача нарахованих процентів, комісії, пені і штрафів за порушення останнім зобов'язань за кредитним договором відсутні, у зв'язку з недоведеністю банком цих вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особа, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції із порушенням строку на апеляційне оскарження судового рішення, проте апеляційний суд прийняв та розглянув апеляційну скаргу банку без вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Крім того, він не підписував анкету-заяву на отримання кредиту, в ній неправильно зазначено дівоче прізвище його матері, до фотознімку банк не надав анкету-заяву чи будь-який інший документ із підписом відповідача про згоду на видачу кредитної картки. Кредитний договір не може визнаватися недійсним, оскільки між сторонами не укладався.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

21 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із частиною третьою статті 2 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення першої інстанції ухвалено судом 13 червня 2016 року.

За частиною першою статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційну скаргу на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2016 року подано ПАТ КБ «Приватбанк» 03 листопада 2017 року, тобто із пропуском строку, встановленого частиною першою статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами). Апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із наведенням причин пропуску цього строку та їх поважності.

У рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду. Попри те, що остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції про права людини належить Суду, він не повинен підміняти оцінку, зроблену національними органами, будь-якою іншою оцінкою того, що має бути найкращою стратегією у цій сфері. Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та ціллю, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява № 40877/98, п. 54, ECHR 2003-I, рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

У рішенні від 03 квітня 2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Таким чином, незалежно від того, ЦПК України не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, суд, здійснюючи правосуддя, наділений повноваженнями, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, надати оцінку наведеним стороною обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, оцінити чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності, та враховуючи баланс суспільного та приватного інтересу, дійти висновку про можливість (неможливість) відновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Вимоги наведеної норми у взаємозв'язку з принципом юридичної визначеності унеможливлюють розгляд справи по суті до вирішення питання щодо пропущеного строку апеляційного оскарження.

Разом з тим, апеляційний суд клопотання про поновлення строку не розглянув та вирішив справу за скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» по суті із порушенням вимог статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами).

З урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги щодо суті спору не підлягають оцінці судом касаційної інстанції, оскільки апеляційний суд не вирішив питання щодо прийнятності апеляційної скарги, за результатами розгляду якої ухвалено оскаржуване в касаційному порядку судове рішення.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За викладених обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню зі стадії відкриття апеляційного провадження з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати ухвалу судді апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2016 року.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року скасувати зі стадії відкриття провадження, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик