КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2872/19
Провадження № 2-о/488/78/19 р.
РІШЕННЯ
Іменем України

11.12.2019 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі : судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Криницької Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з заявою про встановлення факту загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язків військової служби 28.09.2014 року в районі міста Донецьк Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обгрунтування заяви вказала, що її чоловік ОСОБА_2 16.05.2014 року був призваний Корабельним РВК м. Миколаєва на військову службу, яку проходив на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільно-десантної роти 1 аеромобільно-десантного батальйону у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 . У період з 27.08.2014 року по 28.09.2014 року він безпосередньо брав участь в бойових діях на Сході України, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі / районах проведення бойових дій в Донецькій та Луганській областях. В результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її чоловік ОСОБА_2 28.09.2014 року загинув при виконанні службових обов`язків в районі міста Донецьк Донецької області.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник заявника надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, просив про задоволення заяви.

Від Міністерства соціальної політики України надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Мінсоцполітики.

Представник заінтересованої особи Російська Федерація в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, ніяких заяв суду не надав.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення заяви, з огляду на наступне.

Заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Миколаєві Миколаївської області, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

15.09.1990 року зареєструвала шлюб з громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від шлюбу мають двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

16.05.2014 року ОСОБА_2 був призваний Корабельним РВК м. Миколаєва на військову службу, яку проходив на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільно-десантної роти 1 аеромобільно-десантного батальйону у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 . В період з 27.08.2014 року по 28.09.2014 року він безпосередньо брав участь в бойових діях на Сході України, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі / районах проведення бойових дій в Донецькій та Луганській областях.

В результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її чоловік ОСОБА_2 28.09.2014 року загину при виконанні службових обов`язків в районі міста Донецьк Донецької області.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної РадиУкраїни «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків..

З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходилися кораблі Військово-Морських Сил України. За цих обставин лідер партії "Русское единство" ОСОБА_8 у незаконний спосіб проголосив себе головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим та закликав Президента Російської Федерації «забезпечити мир і спокій в Криму». У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, а також Будапештський меморандум, звернувся до Ради Федерації Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітивно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї OOH 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації Володимиром Путіним Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів.

21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крьім и образовании в составе Российской Федерации новьіх субьектов - Республики Крьім и города федерального значения Севастополя».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15 вересня 2015 року № 685-VІІІ, Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької Народної Республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської Народної Республіки» (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», прийнятою 21 квітня 2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм:

Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки». Показово, що ані самі референдуми, ані проголошені ними утворення так і не були визнані міжнародною спільнотою.

Так, Міністерство закордонних справ Великобританії назвало прикрим факт проведення референдуму 11 травня на Донбасі (http://ua.korrespondent.net/world/3361365- mzs-brvtanii-nazvav-prvkrym-faktom-referendum-na-donbasi) Тим часом прес- секретар Держдепартаменту США Джен Псакі заявила, що США не визнають результати референдуму про незалежність «Донецької народної республіки» (http://ua.korrespondent.net/ukraine/politics/3361226-derzhdepartament-ssha-znovu-zaiavvv- pro-nevvznannia-referendumiv-na-donbasi').

Так звані референдуми у Донецькій і Луганській областях нелегітимні, і ми не визнаємо їх результатів. Ti, хто організував ці референдуми, не володіють демократичною легітимністю», - заявила прес-секретар верховного представника Європейського Союзу із закордонних справ ОСОБА_5 (http://www.ukrinform.ua/rubric- politvcs/1660771-е s ne viznae referendum па shodi ukraiini 1.937380.htmD.

23 серпня 2014 року розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: «За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)».

На засіданні Ради Безпеки OOH яке відбулося 29 серпня у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил». Після надзвичайного засідання комісії Україна - НАТО, скликаного 29 серпня 2014 року на прохання України, Генеральний секретар HATO А. Расмуссен кваліфікував вторгнення Збройних Сил Російської Федерації через східний і південно-східний українсько-російський державний кордон як «серйозну ескалацію збройної агресії Росії проти України».

Регулярні збройні формування, заподіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси. Це підтверджувалося численними затриманими громадянами Російської Федерації та військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації.

Так, згідно з даними прес-центру Служби безпеки України від 25.08.2014 року у Донецькій області українські військові ліквідували групу російських диверсантів, які злочинно вдерлися на територію України. Затримання російських диверсантів відбулося поблизу населеного пункту Дзеркальний, Амвросіївського району, Донецької області. Серед затриманих десять військовослужбовців 331 полку 98 свірської дивізії Повітрянодесантних військ Збройних сил Російської Федерації (http://www.sbu. ІНФОРМАЦІЯ_5 ?art_id=130629&cat_id=130095.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з початком російської агресії проти України, у період з 27.08.2014 року по 28.09.2014 року безпосередньо брав участь в бойових діях на Сході України, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі / районах проведення бойових дій в Донецькій та Луганській областях та загинув 28.09.2014 року.

28.09.2014 року військовослужбовців 79-ої окремої аеромобільної бригади, серед яких був

ОСОБА_2 , було направлено в Донецький аеропорт. Під час виконання бойового завдання в ході бойових дій, а саме розміщення техніки по периметру Донецького аеропорту для організації оборони, в БТР, де знаходився ОСОБА_2 , влучив танковий снаряд незаконних збройних формувань. Від отриманих поранень солдат ОСОБА_2 загинув на місці. Тіло ОСОБА_2 одразу впізнане не було. 30.09.2014 року заявник ОСОБА_1 , отримала повідомлення про смерть чоловіка ОСОБА_2 . Висновком експерта від 15.12.2014 року № 20-1150 було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути біологічним сином невстановленої особи чоловічої генетичної статі (останки трупа № 396, які знайдено в зоні АТО) з ймовірністю 99,99984166 %. Таким чином, було ідентифіковано труп ОСОБА_2 .

Свідоцтвом про смерть та лікарським свідоцтвом про смерть встановлено, що смерть

ОСОБА_2 дійсно сталася ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Донецьк Донецької бласті

на території аеропорту в результаті ушкодження внаслідок військових дій, неуточнені, значного

обгорання та обвуглювання тіла.

Витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню

причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 19.02.2015 року № 559 встановлено, що травма: "Ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій", солдата ОСОБА_2 , 1968 року народження, яка послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 - травма і причина смерті, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.01.2015 року № 5 встановлено, що солдата ОСОБА_2 з 29.09.2014 року було виключено зі списків особового складу військової частини та особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю.

Указом Президента України від 15.05.2015 року № 270/2015, ОСОБА_2 було посмертно нагороджено орденом "За мужність" III ступеня. Крім цього, його було нагороджено відзнакою командира 79 одшбр "За зразкову службу". Також, Громадською організацією "Асоціація учасників та інвалідів АТО" ОСОБА_2 було нагороджено почесною відзнакою "Герой Миколаївщини".

09.09.2015 року ОСОБА_1 отримала посвідчення дружини загиблого військовослужбовця, відповідно до якого має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя ОСОБА_2 , передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Підсумовуючи викладене, слід також зазначити, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975р., які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров`я людини злочини.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975р., Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому суд вважає її державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, чоловік заявниці ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 та внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право на життя і здоров`я, передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація - задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язків військової служби 28.09.2014 року в районі міста Донецьк Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення може бути оскаржено відповідно до п.п. 15, 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р.) до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України, вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ, 01601, .

Заінтересована особа: Російська Федерація, адреса листування: Посольство Російської Федерації в Україні, Повітрофлотський проспект, 27, м. Київ, 03049.

Суддя Г.М. Лазарева