ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/4424/18

провадження № 22-ц/4809/1234/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Кіселика С. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2019 року у складі головуючого судді Коліуш Г. В.

ВСТАНОВИВ:

29.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування - Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 діє в інтересах своєї онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно проживає з нею.

Відповідач є батьком ОСОБА_3 , проживає окремо, зловживає спиртним напоями, вихованням дитини не займається, про стан здоров`я не піклується, сплачує аліменти.

В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини до Олександрійської районної державної адміністрації із клопотанням зверталась служба у справах дітей Олександрійської міської ради. Цьому зверненню передували збору батьків та педагогів, клопотання ЗНЗ №10, за результатами звернення навчального закладу та клопотання служби у справах дітей Олександрійської міської ради на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Олександрійської районної державної адміністрації 22.08.2018 року прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Мати дитини ОСОБА_4 тривалий час проживає окремо від доньки у Дніпропетровській області, відносно неї також на даний час вирішується питання доцільності позбавлення батьківських прав відносно доньки.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2019 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Покладено на Олександрійську районну державну адміністрацію Кіровоградської області як орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначила, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Суд не взяв до уваги надані позивачем докази, не врахував показання свідків про невиконання відповідачем батьківських обов`язків, висновок Олександрійської районної державної Кіровоградської області як органу опіки та піклування від 22.08.2018 року, що відповідач не приділяє доньці належної уваги, вихованням не займається, матеріально не утримує крім обов`язкової сплати аліментів за рішенням суду, вживає алкогольні напої. Навчальний заклад батько не відвідує, не піклується про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток доньки, не проявляє інтересу до навчання та виховання.

Вважає, що факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків доведений.

Просить врахувати, що малолітня ОСОБА_3 в суді пояснювала, що не хоче проживати та спілкуватись з батьком та боїться його, бажає проживати разом з бабою і дідом, тому орган опіки та піклування визначив за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Від представника Олександрійської районної державної адміністрації до Кропивницького апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, заявлено про підтримання доводів апеляційної скарги і свого висновку про доцільність позбавлення позивача батьківських через невиконання ним батьківських обов`язків, що буде відповідати інтересам дитини.

Відповідач в засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 128-130 ЦПК України.

В засіданні апеляційного суду позивач підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити новіе рішення про задоволення позовних вимог.

Неповнолітня ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснила, що вона тривалий час проживає з бабою (позивачем у даній справі) і дідом, не заперечує щоб відповідача позбавляли батьківських прав стосовно неї, оскільки він не цікавиться нею, її життям, навчанням, не вітає зі святами, коли вона буває у матері відповідача в с. Ялинівка, з батьком рідко спілкується, оскільки побоюється його. Батько подарував їй телефон для спілкування з нею, але зателефонував їй лише один раз. Потреби в спілкуванні з батьком вона не має, номер телефону змінила і йому не повідомила.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення позивача та неповнолітньої ОСОБА_3 , які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову за безпідставністю, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , враховуючи те, що відповідач бажає мати з дитиною спілкування, надає матеріальну допомогу на утримання дитини, при цьому взяв до уваги той факт, що дитина досягла чотирнадцяти років і не виявляє бажання спілкуватись з батьком.

Суд першої інстанції попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, поклав при цьому на орган опіки та піклування контроль за виконанням таких обов`язків.

Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Неповнолітня ОСОБА_3 проживає в сім`ї своєї баби ОСОБА_1 - у м. Олександрія Кіровоградської області.

Відповідно до висновку Олександрійської районної державної Кіровоградської області як органу опіки та піклування від 22.08.2018 року, враховуючи, що ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки, а саме: не приділяє доньці належної уваги, вихованням не займається, матеріально не утримує крім обов`язкової сплати аліментів за рішенням суду, вживає алкогольні напої. Навчальний заклад батько не відвідує, не піклується про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток доньки, не проявляє інтересу до навчання та виховання, малолітня ОСОБА_3 , бажає проживати разом з бабусею та дідусем, тому орган опіки та піклування вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3

Адміністрація загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів №10 30.05.2018 року звернулася з клопотанням до Ради опіки та піклування Олександрійської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , батька учениці 8-Б класу ОСОБА_3 , який не піклується про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток доньки, не проявляє інтересу до навчання та виховання.

Відповідно витягу із протоколу №8 засідання педагогічної ради загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів №10 від 29.05.2018 року члени педагогічної ради ухвалили стосовно не заперечення щодо порушення клопотання перед комісією з питань захисту прав дитини Олександрійської міської ради про розгляд питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , так як він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно довідки-характеристики Червонокам`янської сільської ради від 09.07.2018 року № 327 ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає в с. Ялинівка, в будинку покійної бабусі, документів про право власності на житло не має. Є інвалідом 3 групи по зору, працює в СВК ім. Фрунзе охоронцем. Схильний до зловживання алкоголю, проживає із співмешканкою, мають шестирічну доньку.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області № 628 від 17.10.2017 року над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено опіку та призначено над нею опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки-характеристики Червонокам`янської сільської ради № 243 від 10.05.2019 року ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає в с. Ялинівка, в будинку покійної бабусі, документа на право власності на житло не має. Інвалід 3 групи по зору, працює в СВК ім. Фрунзе охоронцем. Проживає сам, веде здоровий спосіб життя. До сільської ради на адресу ОСОБА_2 скарг та заяв не надходило.

Відповідно до частини другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі статтею 164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частина перша статті 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Належним чином дослідивши і оцінивши подані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання дитини, яка б свідчила про наявність підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу, у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо дочки.

Згідно статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд першої інстанції підставно визнав необґрунтованим висновок Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки він не містить об`єктивних даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання доньки, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини.

Суд правильно вважав, що при прийнятті висновку органом опіки та піклування було враховано лише доводи позивача та не надано жодної оцінки тому факту, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, не досліджено обставини проживання дитини за межами Олександрійського району та можливість спілкування. Отже, висновок органу опіки та піклування є поверхневим, формальним, орган опіки та піклування вдався до загальних фраз без достатнього обґрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення, прийнятий без врахування усіх обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини, а суд не дослідив в повній мірі матеріали справи безпідставні, не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, яким дана належна оцінка.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги ізаперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує батьківських обов`язків, не цікавиться життям, здоров`ям та почуттями доньки, не приймає жодної часті у її навчанні, вихованні, розвитку, матеріальному утриманні, не навідувався до дитини, не намагався зв`язатися з нею по телефону або в іншій спосіб.

Крім того, в своїх поясненнях позивач зазначала про схільність відповідача до зловживання спиртними наяпоями, проте не підтвердила це допустимими доказами.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_3 вказувала, що уникає спілкування з батьком, тому що побоюється його, проте ці доводи не підтверджені відповідними доказами, грунтуються на припущеннях.

Дослідивши надані сторонами і досліджені судом докази, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що належних доказів на підтвердження обставин, які б доводили свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування ним своїми обов`язками, позивачем не надано.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»), тому, суд врахував заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав і зробив висновок, що він не байдужий до дитини та його батьківство є для нього важливим.

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення осіб батьківських прав, при чому перелік цих підстав є вичерпним, але наявність жодної із перелічених підстав не була доведена позивачем.

Окрім іншого, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

Позивачем належним чином не доведено ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками. До відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Сама по собі відсутність зустрічей з дитиною, враховуючи вік дитини та проживання відповідача в іншому місці, не є підставою позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд правильно зазначив, що озбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Наведені в апеляйній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

На підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик