Справа № 758/2883/17
Провадження № 2/589/565/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Надточій І.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, її представника Кривсун Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2017 до Подільського районного суду м.Києва надійшла вищевказана позовна заява.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва суду від 23.04.2018 справу передано на розгляд за підсудністю до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області.

Позивачем було заявлено вимоги про розірвання договору про створення сайту №24102016 від 24.10.2016 укладеного між ним та відповідачем, а також про стягнення з останнього коштів (авансових платежів) в сумі 31320 грн. та пені в сумі 5800 грн.

Ухвалою суду від 01.11.2018 справи призначена до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач свої вимог підтримала в повному обсязі. Зокрема, пояснила, що 24.10.2016 між нею та відповідачем було укладено договір про надання послуг зі створення сайту, згідно умов якого позивач виступила замовником, а відповідач виконавцем послуг, визначених у п. 1 вищевказаного договору. Також позивач вказала, що на виконання умов договору (п. 3.2.) нею були сплачені авансові платежі, зокрема, 24.10.2016 в сумі 15660 грн. та 30.12.2016 в сумі 15660 грн. Оскільки договором була визначена конкретна дата передання результату роботи - 26.12.2016, а відповідач (замовник) не виконав своїх зобов'язань до цієї дати, в подальшому виконання зобов'язання втратило для позивача інтерес (на що позивач неодноразово наголошувала в судовому засіданні), а тому позивач наполягає на розірванні договору зі стягненням з відповідача сум сплачених нею авансових платежів та пені за прострочення виконання відповідно до п. 5.3. договору.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили, вказуючи, що п. 4.1. договору, який встановлює строк виконання зобов'язання з передачі результату роботи замовнику до 26.12.2016, містив застереження, а саме, що передача результату роботи має відбутись до вищевказаної дати за відсутності затримки зі сторони замовника. Зокрема, відповідач посилається на зміст електронного листування з позивачем /а.с. 64 - 78/ вказуючи, що необхідні для роботи матеріали позивач надавала із затримкою. Також відповідач вказує, що після 26.12.2016 позивачу були направлені попередні результати (прототип сайту), 30.12.2016 позивачем було здійснено оплату та в подальшому позивач не вказувала на втрату нею інтересу до виконання зобов'язання, а лише висловлювала претензії до змісту виконаної роботи, вимагаючи суттєвих змін, які, на думку відповідача, виходили за межі досягнутих домовленостей, зафіксованих в договорі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що 24.10.2016 між сторонами даної справи було укладено договір поіменований як "договір про створення сайту № 241016". За змістом п. 1 договору виконавець (відповідач) зобов'язувався надати замовнику (позивачу) послуги з корпоративного сайту, а замовник зобовязувався оплатити послуги у порядку, розмірі та на умовах, передбачених цим договором. Аналізуючи зміст дій, які мав вчинити виконавець (п. 1.2., 3.2., 4.1. договору) суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір підряду (ст. 837 ЦК України), а не послуг, незважаючи на використання терміну "послуги" в тексті договору.

Відповідно до п. 4.1. договору виконавець зобов'язується передати результат роботи замовнику за актом прийому-передачі в строк до 26.12.2016 у разі відсутності затримки зі сторони замовника.

В тексті позовної заяви позивач посилалась, зокрема, на ч. 2 ст. 849 ЦК України, відповідно до якої якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

В судовому засіданні позивач вказувала, що підставою її позову є прострочення відповідача (виконавця) щодо передачі результату робіт внаслідок чого такий результат робіт втратив для неї інтерес.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Тобто, якщо строк виконання зобов'язання має вирішальне значення для його сторін (сторони), прострочення виконання зобов'язання боржником може мати наслідком втрату кредитором інтересу у його подальшому виконанні.

З пояснень сторін в судовому засідання та з досліджених судом доказів, зокрема, меморіального ордеру від 30.12.2016 /а.с. 15/, наданої відповідачем електронної переписки /а.с. 64-73/ вбачається, що сторони продовжили виконання договору за межами визначеного п. 4.1. договору строку, тобто, після 26.12.2016. Так, замовник 30.12.2016 здійснив оплату робіт з прототипування, переданих вже після 26.12.2016.

В подальшому, як вбачається з пояснень позивача, відповідача та підтверджується змістом електронного листування, позивач висловлювала своє незадоволення змістом виконаної роботи та наполягала на внесенні технічних коректив, суть яких виходить за межі судового розгляду.

Встановлення даних обставин вказує на те, що позивач не втратила інтерес до виконання зобов'язання зобов'язання після прострочення кредитора.

Враховуючи дані обставини, суд також вважає, що ч. 2 ст. 849 ЦК України на яку посилалась позивач у тексті позовної заяви, до даних правовідносин не може бути застосована, оскільки відповідно до змісту даної статті право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків має бути реалізовано до настання визначеного договором строку закінчення робіт.

Відповідно до ч. 3 ст. 849 ЦК України якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові додатковий строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Однак, доказів вчинення даних дій (призначення додаткового строку для усунення недоліків, як і переліку самих недоліків) позивачем надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором від 24.10.2016 в п. 4.3. передбачено, що дострокове розірвання договору може мати місце за згодою сторін або за ініціативою виконавця без звернення до судових органів у разі неодноразового або істотного порушення умов цього договору замовником з попередженням останнього за 7 календарних днів шляхом електронного попередження через електронну пошту замовника до моменту розірвання.

Будь-яких доказів існування згоди сторін на розірвання договору суду надано на було. Ініціатива виконавця на розірвання договору в межах п. 4.3. договору не висловлювалась, принаймні, протилежного в процесі судового розгляду не встановлено.

Отже, договір від 24.10.2016, укладений між сторонами в даній справі зберігає свою дію відповідно до п. 4.2. договору.

Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачена можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним, відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 651 ЦК України є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однак, доказів завдання позивачу шкоди внаслідок істотного порушення договору суду не надано.

В чому полягає істотне порушення договору відповідачем (крім прострочення виконання, яке за даних обставин, як було встановлено вище, не може вважатись суттєвим порушенням, оскільки позивач не втратила інтересу до виконання) позивач не довів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, відповідно до ч. 6 цієї ж статті, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підстав для збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч. 7 ст. 81 ЦПК України) суд не вбачає.

Суд роз'яснював сторонам процесуальні права та обов'язки. Суд вказував, що технічні аспекти відповідності робіт умовам договору потребують спеціальних знань та мають з'ясовуватись шляхом призначення відповідних судових експертиз. Однак, будь-яких клопотань з цього приводу від сторін не надійшло.

Відтак, внаслідок недостатності доказів суд, зокрема, був позбавлений можливості робити висновки про повноту та правильність виконання відповідачем - виконавцем роботи з розробки, програмування, налаштування, підключення та публікації сайта, як це передбачає п. 1.1. договору.

Вищевикладене в своїй сукупності свідчить про недоведеність та необгрунтованість вимог позивача, що має наслідком відмову в задоволенні таких вимог.

Керуючись ст. 2, 263 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.01.2019.

Суддя О.М.Сидорчук