ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 619/908/14-ц

Провадження № 22-ц/818/5252/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 серпня 2019 року у складі судді Калмикової Л.К.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 3492164, 30 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором в сумі 68 935, 27 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2014 р. складає 589617, 15 грн; заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 18 868,00 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2014 р. складає 161381, 78 грн.; пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 320 484, 19 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2014 р. складає 2741165, 37 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 3654,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №ML-701/284/2008, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 92 000 доларів США та зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредитні кошти до 25 квітня 2018 року, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу портфелю № б/н, згідно з яким до товариства перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк».

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-701/284/2008, відповідно до якого ОСОБА_2 прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне т а своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором як солідарний боржник.

В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконані, не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. Станом на 09.12.2014 року заборгованість ОСОБА_3 складає:

-по тілу кредиту складає 68 935, 27 доларів США;

-по нарахованим та не сплаченим відсоткам складає 18 868 доларів США;

-по пені складає 4975709, 51 грн.

Всього просить стягнути 6 338 917, 62 грн., а також судовий збір 3654,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позові та згідно наданих до суду письмових пояснень.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 серпня 2019 року у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що останній платіж по погашенню боргу був здійснений 16.09.2010 року не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи наявні розрахунок заборгованості за Кредитним договором та виписка з особового рахунку, які позивач надав на підтвердження заявлених позовних вимог та згідно яких останній платіж був здійснений відповідачем 01.03.2013 року.

Вказує також, що відповідачем не було надано жодних письмових доказів, крім пояснень та суд помилково зробив висновок по суті розгляду справи ґрунтуючись на припущеннях у поясненнях відповідача, а не на доказах, наданих позивачем. Судом не було досліджено поданих позивачем доказів та не було надано цим доказам належної оцінки. Отже, суд не вивчив такі докази, як розрахунок заборгованості та виписка з поточного рахунку.

Крім того апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності. Зазначає, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користуванням ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказує також, що вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 25.03.2013 року по 25.04.2018 року є дійсною та підлягає задоволенню з огляду на те, що 16.09.2019 року в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту було зараховано 19 937, 30 дол. США, чим була погашена поточна заборгованість та майбутні платежі по тілу кредиту до 25.03.2013 року. Пояснює, що заборгованість по тілу кредиту в розмірі 65 810, 90 дол. США склалася за період з 25.03.2013 року по 25.04.2019 року.

Поряд з цим, не погоджується апелянт і з висновком суду про відсутність правових підстав стягнення сум заборгованості із поручителя ОСОБА_2 , посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-272цс16, відповідно до якої правовідносини поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Враховуючи переривання шестимісячного строку позовної давності за заявленими позовними вимогами до поручителя пред`явленням до нього позову 19.02.2014 року, вважає за належне його відрахування з 25.08.2014 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності та відсутніправові підстави для стягнення сум заборгованості з поручителя ОСОБА_2 ..

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-701/284/2008, згідно з умовами якого банк надав йому кредит в сумі 92000 доларів США (а.с.6-9, том 1).

Згідно наданого розрахунку станом на 09.12.2014 року заборгованість ОСОБА_1 складає:

-по тілу кредиту складає 68 935,27 доларів США;

-по нарахованим та не сплаченим відсоткам складає 18 868 доларів США;

-по пені складає 4975709 гривень 51 копійка.

На підставі п.1.6 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти.

Крім того, ОСОБА_1 відповідно до умов Кредитного договору, як позичальник, зобов`язався: сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені п.п. 1.4, 1.5 Кредитного договору.

12.11.2010 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Згідно з вищевказаним договором ПАТ "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло на себе всі права за кредитним договором №ML-701/284/2008 від 25.04.2008 року.

На підставі зазначеного договору до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшли всі права ПАТ "ОТП Банк" щодо права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-701/284/2008 від 25.04.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року позов ТОВ «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ідентифікаційний ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України», заборгованість за кредитним договором №ML-701/284/2008 від 25.04.2008 року, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 68935, 27 доларів США, що складає 1070269 (один мільйон сімдесят тисяч двісті шістдесят дев`ять) гривень 01 копійка, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 18868 доларів США, що складає 292939 (двісті дев`яносто дві тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 10 копійок, пені за несвоєчасне повернення суми кредиту у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, а всього загальну суму заборгованості у розмірі 2363208 (два мільйони триста шістдесят три тисячі двісті вісім) гривень 11 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно розрахунку банку щодо заборгованості по ОСОБА_1 за кредитним договором ML-701/284/2008 станом на 09.12.2014 року, останнє погашення заборгованості по кредиту було здійснено 16.09.2010 року, а погашення по відсоткам 01.03.2013 року.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В даному випадку договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя та визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Право позивача задовольнити свої вимоги за кредитним договором також шляхом звернення стягнення на предмет застави, іпотеки передбачено ст. ст.589, 590 ЦК України, ЗУ «Про заставу», ЗУ «Про іпотеку», а також договорами іпотеки та застави рухомого майна.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Банк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року, шляхом реалізації предмета іпотеки - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Відповідний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. 18 грудня 2009 року.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Позивач, звернувшись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому немає жодних правових підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості з відповідачів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, вимоги позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору (який було змінено банком) є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що останнє погашення боргу за Кредитним договором ML-701/284/2008 було здійснено 16.09.2010 року та згідно пояснень відповідача ОСОБА_1 це були кошти, що надійшли з примусової реалізації предмету застави. Жодних інших оплат ним не було проведено.

Представник відповідача у письмових поясненнях неодноразово наголошував, що відповідач ОСОБА_1 жодних погашень за кредитним договором після звернення позивачем стягнення на предмет Іпотеки не проводив.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору є безпідставними.

Посилання представника позивача на те, що після 16.09.2010 року відповідачем були здійснені оплати на погашення боргу у 27.04.2012 році у розмірі 12.52 доларів США та 01.03.2013 році в розмірі 12.51 доларів США. обґрунтовано не прийняті до уваги судом першої інстанції та не приймаються колегією суддів, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту здійснення оплат.

Крім того з пояснень представника позивача вбачається, що Меморіальний ордер №46 від 27.04.2012 року та Меморіальний ордер №36 від 01.03.2013 року були знищені і надати інші докази, що підтверджували факт здійснення оплат в 2012 та в 2013 роках, окрім виписки з особового рахунку ТОВ «ОТП Факторинг України» не вбачається можливим.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що останній платіж по погашенню боргу був здійснений 16.09.2010 року.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що остання сплата боргу відбулась 16.09.2010 року. Позивач звернувся до суду з позовом 19.02.2014 року, тобто більше, ніж через 3 роки після останньою сплати. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності.

Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості з поручителя і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порука припинилася у зв`язку з закінченням строку дії поруки.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків.

Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»- залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 січня 2020 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко