20.02.2019 Справа № 756/3190/18
Справа пр. №2/756/952/19
ун. №756/3190/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2019 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Андрейчука Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,
учасники справи:
представник позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -
У березні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики у солідарному порядку.
Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 200000,00 доларів США. Борг відповідач зобов'язався повернути не пізніше 10 років від дати отримання грошових коштів у позику, тобто у термін до 27 лютого 2016 року.
Але, як стверджував позивач, кошти, отримані в борг, у сумі 200000,00 доларів США, ОСОБА_4 досі не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 26 січня 2006 року.
26 січня 2006 року для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 26 січня 2006, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань, які виникають з договору позики.
З цих підстав позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 26 січня 2006 року у сумі 200000,00 доларів США та присудити з них судовий збір у сумі 8810,00 грн.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги свого довірителя та пояснила, що для реалізації бізнес-проекту відповідачеві ОСОБА_4 була необхідна значна сума грошових коштів. Перебуваючи у довірливих стосунках з позивачем, ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням надати в позику грошові кошти. 26 січня 2006 року ОСОБА_2 передав у борг ОСОБА_4 200000,00 доларів США. Проте відповідач у термін, встановлений договором, кошти не повернув. За належне виконання ОСОБА_4 зобов'язань поручилася його дружина ОСОБА_5 У зв'язку з цим представник позивача просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 26 січня 2006 року у сумі 200000,00 доларів США
Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзиви на позовну заяву не подали.
За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.
Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
26 січня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами ОСОБА_2. (позикодавець) зобов'язався передати ОСОБА_4 у власність грошові кошти у сумі еквівалентній 200000,00 фунтів стерлінгів (а. с. 8).
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На виконання умов договору позики 27 лютого 2006 року позивач передав відповідачеві ОСОБА_4 у власність грошові кошти у сумі 200000,00 доларів США (а. с. 9-11, 29-30).
За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з п. 2 договору позики від 26 січня 2006 року позичальник зобов'язався повернути кошти, отримані в борг, не пізніше 10 років від дати їх отримання, тобто у термін до 27 лютого 2016 року.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У строк, передбачений договором позики від 26 січня 2006 року, відповідач ОСОБА_4 кошти, отримані в борг, не повернув, безпідставно ухилившись від взятого на себе зобов'язання.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц зазначила, що законодавство України не містить заборони укладати цивільні правочини, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за договором позики від 26 січня 2006 року у сумі 200000,00 доларів США.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 26 січня 2006 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки від 26 січня 2006 року
За умовами указаного договору поруки поручитель зобов'язалася відповідати за своєчасне та повне виконання ОСОБА_4 зобов'язань, які виникають з договору позики (а. с. 8).
Ст. 559 ЦК України встановлює підстави припинення відносин поруки, зокрема, ч. 4 цієї статті визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.
Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №2-2662цс15 вказав на те, що строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду (така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №285/1462/15-ц).
П. 3 договору поруки від 26 січня 2006 року передбачено, що строк дії поруки відповідає строку дії договору позики.
Зважаючи на те, що строк дії поруки, встановлений у договорі, закінчився 27 лютого 2016 року, ця порука припинилась.
Отже, підстави для стягнення боргу за договором позики від 26 січня 2006 року з поручителя ОСОБА_5 відсутні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача судовий збір у сумі 8810,00 грн.
З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 525, 526, 554-559, 599, 611, 612, 625, 1047-1050 Цивільного кодексу України. ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (громадянин Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_2) борг за договором позики від 26 січня 2006 року у сумі 200000 (двісті тисяч) доларів США 00 (нуль) центів.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (громадянин Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_2) судовий збір у сумі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 20 лютого 2019 року