П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 2-1391/10

Номер провадження 22ц/804/835/19

Донецький апеляційний суд в складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

учасники справи:

заявник - державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Українська Я.С.

заінтересована особа -ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 січня 2019 року, у складі судді Кияна Д.В.,

у справі за поданням державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Української Я.С.

заінтересована особа: ОСОБА_4

про видачу дубліката виконавчого документа

В с т а н о в и в:

В січні 2019 року державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Центральний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області або ВДВС) Українська Я.С. звернулась до суду з поданням, в якому просила видати дублікат виконавчого листа № 2-1391 від 25 лютого 2010 року, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

В мотивування подання зазначила, що виконавчий лист перебував на виконанні в Центральному ВДВС ГТУЮ у Донецькій області. 30 жовтня 2011 року виконавче провадження закінчено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на той момент редакції) та виконавчий лист направлено засобами поштового зв'язку на адресу стягувача ОСОБА_4

05 грудня 2018 року стягувач ОСОБА_4 звернувся до ВДВС з повідомленням про те, що виконавчий лист на його адресу не надходив, тому є підстави вважати, що виконавчий лист втрачено при пересилці.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 січня 2019 року у задоволенні подання державного виконавця Центрального ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Української Я.С. про видачу дубліката виконавчого документу по цивільній справі № 2-1391/2010 відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив її скасувати, направити матеріали справи до суду для продовження розгляду та прийняти рішення про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку його дії.

Зокрема зазначив, що рішення суду не виконано, виконавчий лист втрачено не з його вини. Видача судом дубліката виконавчого листа є єдиним шляхом для виконання рішення суду.

Вважає, що судом можуть бути витребувані докази, що не надані виконавчою службою.

На виконання ст. 360 ЦПК України Центральним ВДВС ГТУЮ у Донецькій області відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 не надано.

Заінтересована особа ОСОБА_4 та представник Центрального ВДВС ГТУЮ у Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.43, 44, 47, 48).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що не має достатніх законних підстав для видачі дубліката виконавчого листа, оскільки державним виконавцем не надано жодного доказу, що підтверджує втрату оригіналу виконавчого листа, зокрема, не надано жодних документальних підтверджень про направлення його поштою, а також відсутні відомості про направлення даного виконавчого листа рекомендованим листом та отримання повідомлення про його вручення адресату. Також в поданні відсутні обґрунтування за якою адресою направлено виконавчий документ, що перебував на примусовому виконанні у ВДВС.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитись, оскільки він ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства в України є обов'язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно підпункту 17.4 пункту 17 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, відповідно до положень п.3 розділу XV Інструкції з примусового виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року передбачено, що виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони можуть звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа. Цим розділом передбачено отримання дубліката виконавчого листа та процедура відновлення усього провадження або його частини.

Отже, за змістом норм чинного законодавства дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 лютого 2010 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області задоволено позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення, прийнято рішення про виселення останньої з квартири АДРЕСА_2.

Державним виконавцем до подання про видачу дублікату виконавчого листа додано копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 жовтня 2011 року, інформаційну довідку з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 03 січня 2019 року.

Як вбачається з вказаної інформаційної довідки, 16 лютого 2011 року державним виконавцем Філіпенко В.О. за заявою стягувача ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 24532661 на підставі виконавчого листа № 2-1391 від 25 лютого 2010 року, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя про виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3. 30 жовтня 2011 року державним виконавцем Єрємєєвим С.І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю майна, на яке можна звернути стягнення. Місцем проживання стягувача ОСОБА_4 зазначено: АДРЕСА_4 (а.с.26, 27).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року (в редакції чинній на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.10.2011 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 даної статті передбачалось, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону, положеннями п.2 ч.1 якої передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 31 Закону № 606-ХІV від 21.04.1999 року було встановлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу надсилається адресату рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Аналогічні положення Закону щодо повернення виконавчого документа стягувачу знайшли відображення в ч.1 ст.28, п.2 ч.1 та ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІ від 02.06.2016 року.

Строк пред'явлення виконавчого документа до виконання становить три роки. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ч.1 та ч.5 ст.12 даного Закону № 1404-VІІ від 02.06.2016 року).

Згідно з ч.5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІ від 02.06.2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до листа державного виконавця Центрального ВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 18 лютого 2019 року, виконавчий лист № 2-1391 від 25.02.2010 року, виданий Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про виселення ОСОБА_5 направлено на адресу стягувача ОСОБА_4 засобами поштового зв'язку, завершене виконавче провадження № 24532661 передано до архіву органу державної виконавчої служби та знищено у зв'язку із закінченням строку зберігання, який становить три роки, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року (а.с.52).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 тільки за спливом 7 років, як стягувач, почав цікавитись виконанням зазначеного виконавчого листа, звернувшись до ВДВС посилаючись на те, що він не отримував його.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що стягувач не користувався наданими йому законом правами з метою забезпечення своєчасного виконання судового рішення, а тому відсутні підстави для захисту інтересів недбайливого стягувача.

Дослідивши матеріали справи, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про відмову у видачі дубліката виконавчого листа, оскільки заявником не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт втрати оригіналу виконавчого листа.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова