ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року м. Чернівці

справа № 720/2534/15

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар Костюк Л.С.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: Новоселицька міська рада, ОСОБА_2

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Павлінчука С.С., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 звернувся з позовом до Новоселицької міської ради Чернівецької області та ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області №47/15 від 20 серпня 2015 року та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 вересня 2015 року НОМЕР_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0682 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня Щорса, відповідно до довідки Новоселицької міської ради №486 від 21.09.2016, а.с.246 т.1).

Відповідач є сусідом позивача та проживає у АДРЕСА_2 Повз домоволодіння відповідача проходить провулок, через який здійснюється в'їзд на земельну ділянку позивача.

Рішенням Новоселицької міськради безоплатно передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3) площею 0,0070 га для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2.

Провадження №22-ц/822/141/19 Категорія 59

21 вересня 2015 року на підставі рішення Новоселицької міськради ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку - свідоцтво від 21 вересня 2015 року. Акт погодження меж спірної земельної ділянки позивач не підписувала.

Частина спірної земельної ділянки перекриває заїзд через ворота на земельну ділянку позивача через зазначений провулок. З іншої частини земельної ділянки позивача, яка виходить на вулицю, існує лише хвіртка, через яку неможливо здійснити заїзд на земельну ділянку транспортом, зокрема пожежною машиною чи швидкою. Також, в зв'язку із зазначеним, буде неможливим здійснювати очищення водонепроникного вигрібу, який знаходиться на подвір'ї домоволодіння позивача.

Позивач вважає, що вона буде позбавлена можливості здійснювати заїзд на свою земельну ділянку, чим буде обмежена у здійсненні свого права власності на цю ділянку та домоволодіння. В зв'язку з цим вважає рішення Новоселицької міськради та свідоцтво від 21 вересня 2015 року незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ч.2 ст.303 ЦПК України в редакції 2004 року).

Відповідно до ст.ст.10, 59-61 ЦПК України (в редакції 2004 року) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст.3, ч.1 ст.11 ЦПК України (в редакції 2004 року) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 213 ЦПК України (в редакції 2004 року) визначалося, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Оскаржуване рішення мотивоване тим, що позивач не довела порушення її прав та законних інтересів рішенням Новоселицької міської ради, а також не довела, що це рішення суперечить законодавству. Оскільки позивач не посилалася в позові на інші порушенням з боку відповідача під час прийняття рішення Новоселицької міськради, то відповідно в позові щодо скасування цього рішення слід відмовити за недоведеністю. У зв'язку із тим, що не підлягає скасуванню рішення Новоселицької міськради, то немає підстав для самостійного скасування свідоцтва від 21 вересня 2015 року, яке було видане на підставі рішення Новоселицької міськради.

Разом з тим, такий висновок є невірним та суперечить нормам матеріального й процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0682 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, (колишня Щорса) що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03.08.2009 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4 (а.с.4-6 т.1).

В затвердженому 27.10.2010 року відділом Новоселицької РДА (головним архітектором району) будівельного паспорта індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.119-172, т.1) включено характеристики належного ОСОБА_1 об'єкту, а саме:

-абз.3 п.2.1 Характеристика земельної ділянки: земельна ділянка має в

плані складну конфігурацію і обмежена з двох боків заїздами з вул. Щорса;

-абз.3,4,7 п.2.2.Архітектурно-планувальне рішення: проектом передбачено будівництво гаражу в глибині ділянки паралельно до північно-східної межі з сусідньою присадибною ділянкою, на віддалі 1.0 метру від неї, заїзд в гараж влаштований з тупікового заїзду з південно-східної сторони ділянки. Передбачено влаштування водозабірної свердловини та водонепроникного вигрібу з врахування санітарних розривів, а також заїзду до господарського двору та гаражу. Транспортна схема забезпечує вільний доступ пожежного, технічного та приватного транспорту (а.с.149 т.1).

Відповідач є сусідом позивача та проживає у АДРЕСА_2 Повз домоволодіння відповідача проходить провулок, через який здійснюється в'їзд на земельну ділянку позивача.

Рішенням Новоселицької міської ради №42/36 від 23.12.2014 року ОСОБА_2 надано дозвіл виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га у приватну власність по АДРЕСА_2, для будівництва і обслуговування гаража (а.с.43 т.1).

Рішенням Новоселицької міської ради №46/37 від 09.07.2015 року затверджено акт обстеження земельної ділянки площею 0,0080 га по вул. Щорса для будівництва та обслуговування гаража, надано дозвіл міському голові Нікорич М.І. підписати акт погодження меж замість суміжного землекористувача ОСОБА_1 (а.с.48 т.1).

Рішенням Новоселицької міськради №47/15 від 20.08.2015 року ОСОБА_2 безоплатно передано у власність земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3) площею 0,0070 га для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 (а.с.8 т.1).

21 вересня 2015 року на підставі рішення Новоселицької міськради ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку - свідоцтво від 21 вересня 2015 року. Акт погодження меж спірної земельної ділянки позивач не підписувала.

Частина спірної земельної ділянки перекриває заїзд через ворота на земельну ділянку позивача через зазначений провулок. З іншої частини земельної ділянки позивача, яка виходить на вулицю, існує лише хвіртка, через яку неможливо здійснити заїзд на земельну ділянку транспортом, зокрема пожежною машиною, чи швидкою. Також, в зв'язку із зазначеним, буде неможливим здійснювати очищення водонепроникного вигрібу, який знаходиться на подвір'ї домоволодіння позивача.

Таким чином, суд першої інстанції не надав оцінку тим обставинам, що в 2010 році позивач набула право на будівництво за умов, крім іншого, заїзду до господарського двору та гаражу, забезпечення вільного доступу пожежного, технічного та приватного транспорту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (частина друга та пункт «г» частини третьої статті 152 ЗК України).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (частина перша статті 393 ЦК України).

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина друга статті 118 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЗК України).

Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами (частина перша та пункт «б» частини другої статті 198 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (частина третя статті 24 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про місцеве самоврядування).

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону про місцеве самоврядування).

До спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури належать, зокрема відділи районних державних адміністрацій (згідно з абзацом четвертим частини першої статті 13 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» в редакції чинній на момент виникнення відповідних правовідносин).

Будівельний паспорт надається для здійснення будівництва або реконструкції, зокрема житлових (садибних, котеджних та особняків) (далі - житлові будинки), дачних і садових будинків загальною площею до 500 кв.м, у тому числі з господарськими та допоміжними приміщеннями у підвальному поверсі (I та II категорій складності) (абзац другий пункту 9.4. Типових регіональних правил забудови, затверджених наказом Держбуду України від 10 грудня 2001 року № 219, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 січня 2002 року за № 4/6292 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Типові правила забудови).

Будівельний паспорт готується та видається спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури (абзац перший пункту 9.5. Типових правил забудови).

На підставі заяви забудовника представник відповідного органу містобудування та архітектури з виїздом на місце проводить обстеження земельної ділянки, за результатами якого протягом десяти робочих днів готує висновок про забудову земельної ділянки. У висновку про забудову земельної ділянки визначається відповідність намірів забудови земельної ділянки існуючій містобудівній документації на місцевому рівні (генеральному плану населеного пункту, детальному плану території, проекту забудови території, проекту розподілу території), державним стандартам, будівельним нормам та правилам. У разі можливості будівництва об'єкта містобудування до висновку додається ескіз схеми забудови земельної ділянки (абзаци один, два та п'ять пункту 9.7. Типових правил забудови).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, в тому числі, план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки (абзац сьомий пункту 2.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686).

Таким чином, приймаючи рішення про безкоштовну передачу ОСОБА_2 спірної земельної ділянки Новоселицька міська рада не звернула увагу на раніше затверджений будівельний паспорт індивідуального житлового будинку ОСОБА_1, в якому передбачено заїзд до гаража та господарського двору саме з того боку вул. М.Грушевського (колишня Щорса), шлях від якої проходить через спірну земельну ділянку, яка на час затвердження будівельного паспорту перебувала у комунальній власності.

Крім того, неможливість заїзду до гаражу та обслуговування вигрібної ями з іншого боку вул. М.Грушевського (колишня Щорса) підтверджується висновком експертизи (а.с.176-226,т.1), наданого з урахуванням затвердженого будівельного паспорта та приналежних до нього документів.

Окрім наведеного, постановою ВС від 28.11.2018 року у цій справі в п.69 звернуто увагу, що суди попередніх інстанцій визнали факт визначення меж спірної земельної ділянки на підставі рішення Новоселицької міськради про обстеження земельної ділянки (а.с.48). Апеляційний суд проігнорував вимоги частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 та не прийняв до уваги зазначену постанову Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2016 року. Цією постановою, яка набула чинності та не була оскаржена, скасовано рішення Новоселицької міськради про обстеження земельної ділянки. З матеріалів справи не випливає, що суди попередніх інстанцій досліджували інші докази встановлення меж спірної земельної ділянки. Разом з тим, відповідно до зазначених правових норм, визначення меж земельної ділянки є обов'язковою умовою завершення процедури оформлення виділення Новоселицькою міськрадою спірної земельної ділянки відповідачу та оформлення ним права власності на неї. Зокрема, враховуючи зазначене, матеріалами справи не підтверджується зміст пояснювальної записки до проекту землеустрою (а.с.41) щодо відведення спірної земельної ділянки у власність відповідачу, згідно якого межі спірної земельної ділянки погоджені відповідачем з суміжними землевласниками та землекористувачами.

Усуваючи зазначені недоліки колегія суддів виходить з того, що межі спірної земельної ділянки не були погоджені з позивачем ОСОБА_1, про те, статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Частиною 3 ст.158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом ст.198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі ст.55 ЗУ «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

У відповідності до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

При цьому ст.198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

З наведеного вбачається, що акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Аналогічна позиція визначена в постанові ВС у справі 346/4408/15-ц від 18.04.2018 року.

Отже, наведений факт підлягає оцінці в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, надання дозволу на приватизацію спірної земельної ділянки та видача ОСОБА_2 свідоцтва про права власності на неї у 2015 році з урахуванням наявних на час розгляду справи перешкод з боку останнього порушує визнані у 2010 році права забудовника ОСОБА_1 на обслуговування збудованого нею відповідно до закону житлового будинку, які підлягають захисту у обраний нею спосіб відповідно до ст.16 ЦК України.

Відповідно до п.2-4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із встановлених судом апеляційної інстанції фактів (обставин), наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1087,20 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на її користь по 543,60 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Визнати незаконним та скасувати рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області «Про передачу земельної ділянки, кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,007 га для будівництва індивідуальних гаражів за адресою АДРЕСА_3 у приватну власність».

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА №930315 від 21 вересня 2015 року, а саме земельну ділянку, кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,007 га для будівництва індивідуальних гаражів за адресою АДРЕСА_3.

Стягнути з Новоселицької міської ради Чернівецької області на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 543, 60 грн. (п'ятсот сорок три) гривні 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 543, 60 грн. (п'ятсот сорок три) гривні 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/