Головуючий суду 1 інстанції - Журавель Т.С.
Доповідач -Дронська І.О.
Провадження № 22-ц/810/475/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Онопрієнка А.Є.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Журавель Т.С. 14.11.2018 року в м.Сєвєродонецьку Луганської області, повний текст складений 19.11.2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обгрунтування якого посилалась на те, що 18.05.2018 року між нею та відповідачем у справі ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати дії щодо виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкції за ціною виконавця. Вартість договору складає 10600 грн., сума завдатку складає 7100 грн., залишок - 3500 грн. При підписанні договору позивачем було сплачено 7100 грн., а відповідачем видано квитанцію б/н від 18.05.2018 року на вказану суму. Посилаючись на свій вік та поганий стан здоров'я позивач вважає, що відповідач скористався тим, що вдома окрім неї нікого не було та вона не в змозі прочитати договір, який надрукований дрібним шрифтом, і запропонував укласти цей договір, а вона підписала його не читавши, а про наслідки укладення цього договору друга сторона Виконавець її не повідомила.

19.05.2018 року позивач ходила до відповідача з проханням повернути гроші, але їй було відмовлено з посиланням на те, що договір вже знаходиться на стадії виробництва.

Цього ж дня, у суботу, приблизно через годину, до позивача приїхала людина з ФОП ОСОБА_3 щоб заміряти дерев'яну раму на балконі. Тоді дочка позивача ОСОБА_4, яка мешкає разом з позивачем і дізналася, що її мати ОСОБА_2 самостійно уклала договір на заміну дерев'яної балконної рами на металопластикову і віддала відповідачу спільні гроші в сумі 7100 грн. ОСОБА_4 зателефонувала відповідачу з проханням скасувати договір, але їй було відмовлено.

21.05.2018 року інша донька позивача - ОСОБА_5 зверталася до відповідача з заявою про розірвання договору про надання послуг від 18.05.2018 року, проте також отримала відмову з огляду на те, що договір вже знаходиться на стадії виробництва. Позивач вважає, що вказаний договір укладений під впливом помилки - неправильне прийняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Просила суд визнати недійсним договір про надання послуг б/н від 18.05.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдаток, який був внесений при підписанні договору про надання послуг б/н від 18.05.2018 року в розмірі 7100 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 704,80 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів на підтвердження того, що позивач неправильно сприймала фактичні обставини правочину суду не надано. При цьому, у судовому засіданні позивач зазначила, що вона природу даного правочину розуміла та бажала настання його наслідків, а саме хотіла замінити дерев'яні рами свого балкону на металопластикові. Змінила ж свої наміри позивач лише наступного дня після укладання договору з причини хвилювання, що її доньки будуть її за це сварити.

Також судом першої інстанції зазначено, що посилання позивача на те, що за станом свого здоров'я під час укладення договору вона не могла усвідомлювати свої дії, судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Надана суду виписка з амбулаторної картки позивача від 21.08.2018 року підтверджує лише наявність у останньої певних хвороб, які не перешкоджали позивачу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Будь-яких судових рішень про визнання позивача недієздатною або обмежено дієздатною до суду не надано. Крім того, під час розгляду справи позивачем та свідками підтверджено той факт, що позивач самостійно вчиняє правочини, усвідомлює значення своїх дій та може ними керувати.

Аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, враховуючи відсутність підстав щодо визнання договору недійсним, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.11.2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що скаржник вважає, що суд першої інстанції в неповному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи і на цій підставі ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення, що є підставою для скасування судового рішення. У судовому рішенні судом зазначено, що позивач розумів, що їй замінять дерев'яну раму балкону на металопластикову, та рішень про визнання позивача недієздатною чи обмежено дієздатною немає, тобто договір необхідно вважати дійсним, при цьому судом не розглянуто, чому на початковому етапі замовлення у споживача не було змоги відмовитися від товару та не з'ясовано, чому було відмовлено дочці позивача ОСОБА_4 у розірванні договору, хоча вона з цього питання телефонувала відповідачу ще 19.05.2018 року, у той час як відповідач зробив оплату на завод виробника 20.05.2018 року. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем зазначено, що виконавцем умови договору виконані у повному обсязі, у той час як за умовами договору виконання договору відкладається до моменту демонтажу дерев'яної рами, рама так і не була демонтована, а після демонтажу відповідач повинен був зробити контрольний замір, чого не було зроблено. Скаржник вважає, що вона, як людина похилого віку і повністю юридично безграмотна обманом була введена в оману співробітником фірми щодо умов договору, інформацію було надано не в повному обсязі, тобто комерційна пропозиція містила в собі неналежний опис комплектації заказу, про що ОСОБА_2 не могла знати.Таким чином ОСОБА_2 перебувала в невіданні про своє становище та введеною в оману співробітником віконної фірми, він обманним шляхом змусив її підписати договір, який явно не переслідує задоволення її інтересів. Судом також не прийнявся до уваги стан здоров'я ОСОБА_2 Скаржник має хворобу яка має істотне значення і вплинула на сприйняття нею умов договору. Суду були надані докази щодо наявності елиментів примусу, докучання або неналежного впливу на позивача, що є особою похилого віку, але суд їх не взяв до уваги, що є порушенням права свободного волевиявлення споживача та на справедливий суд для ОСОБА_2 Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживача» прямо встановлює, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними, на що суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не звернув уваги.

Відповідач не скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 18.05.2018 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг № б/н, за умовами п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організовувати дії по виготовленню та переданню у власність ПХВ конструкцій.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 сторонами узгоджена вартість замовлення, яка складає 10600 грн. Задаток 7100 грн. Борг до передання у власність 3500 грн. Вартість замовлення по даному договору включає ціну виготовлення, зберігання та доставки виробів, погоджених з замовником.

Позивачем 18.05.2018 року також було підписано комерційну пропозицію.

Згідно квитанції від 18.05.2018 року ОСОБА_2 на підставі договору сплатила ФОП ОСОБА_3 задаток 7100 грн.

У відповідності до дублікату квитанції № 0.0..1 від 20.05.2018 року ФОП ОСОБА_3 перерахував ТОВ «Підприємство монтажстрой» за товари згідно SP000722312, SP000722367, SP000723198, SP000723199 в сумі 10048 грн.

ОСОБА_5 21.05.2018 року звернулася до ФОП ОСОБА_3 з заявою про розірвання договору № б/н від 18.05.2018 року та повернення грошових коштів в сумі 7100 грн.

Згідно відповіді ФОП ОСОБА_3 повідомлено, що розірвати договір від 18.05.2018 року неможливо, у зв'язку з тим, що договір на час звернення родича замовника був проплачений та знаходився на стадії виробництва.

24.05.2018 року ОСОБА_5 повторно звернулася до ФОП ОСОБА_3 з заявою про розірвання договору № б/н від 18.05.2018 року та повернення грошових коштів в сумі 7100 грн. Разом з тим, повідомила, що ОСОБА_2 відмовляється та не буде сплачувати 100 % вартості замовлення.

02.06.2018 року співробітники ФОП ОСОБА_3 склали доповідну записку про те, що 02.06.2018 року ПХВ конструкції за договором № б/н від 18.05.2018 року були доставлені за адресою: АДРЕСА_1. Замовлені ПХВ конструкції були доставлені замовнику в заздалегідь оговорені в телефонному режимі дату та час. ПВХ конструкції були доставлені у власність замовнику в цілісності та збереженості згідно з замовленням. Замовник відмовився прийняти замовлені контрукції без пояснення причин.

10.07.2018 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 знову звернулися до ФОП ОСОБА_3 з заявою про розірвання договору № б/н від 18.05.2018 року та повернення грошових коштів в сумі 7100 грн., оскільки вказаний договір був підписаний ОСОБА_2 під психологічним впливом співробітників ФОП ОСОБА_3 на вкрай невигідних умовах та без згоди доньки ОСОБА_4, яка мешкає за тією ж адресою. Крім того, у порушення п.п. 3.3., 7.1., 7.5. договору, не дочекавшись демонтажу дерев'яної рами, не роблячи точного заміру після демонтажу замовлення відправили у роботу.

Згідно відповіді від 19.07.2018 року ФОП ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2, що її конструкції виготовлені згідно договору від 18.05.2018 року, доставлені на склад, та чекають передання їй у власність. Заборгованість замовника згідно договору від 18.05.2018 року складає 3500 грн. та за умовами договору повинна бути сплачена для передання конструкцій замовнику. ФОП ОСОБА_3 просить у скорочені строки повідомити коли ОСОБА_2 готова виконати умови договору, прийняти виріб та сплатити заборгованість у сумі 3500 грн. Доставка та передання конструкцій буде проведена безпосередньо після оплати заборгованості у повному обсязі.

Зазначені обставин повністю відповідають матералам справи та сторонами не заперечуються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з урахуванням положень ст.ст. 12,13 ЦПК України, а також вимог ст.229 ЦК України про те, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі, пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доказів на підтвердження того, що позивач неправильно сприймала фактичні обставини правочину суду не надано, у судовому засіданні позивач зазначила, що вона природу даного правочину розуміла та бажала настання його наслідків, а саме хотіла замінити дерев'яні рами свого балкону на металопластикові, змінила ж свої наміри позивач лише наступного дня після укладання договору з причини хвилювання, що її доньки будуть її за це сварити, а тому, за відсутності підстав щодо визнання договору недійсним, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити у повному обсязі.

При цьому, за відсутності судових рішень про визнання позивача недієздатною або обмежено дієздатною та підтвердженням у судовому засіданні як позивачем так і свідками того, що позивач самостійно вчиняє правочини, усвідомлює значення своїх дій та може ними керувати, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на те, що за станом свого здоров'я під час укладання договору позивач не могла усвідомлювати свої дії, а надана суду виписка з амбулаторної картки позивача від 21.08.2018 року підтверджує лише наявність у останньої певних хвороб, які не перешкоджали позивачу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_2 зазначає, як підставу для визнання договору недійсним, тільки загальні умови, за наявності яких є підстави визнати договір недійсним. Як зазначає ОСОБА_2 якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням, а.с.4.

Між тим, з доводів позивача щодо обставин безпосередньо пов'язаних з укладенням спірного договору, позивачем не зазначено, саме до яких обставин, що мають значення, помилилась ОСОБА_2, які властивості та якості ПВХ конструкцій (виробів) знижують їх цінність, у чому полягає неможливість використання цих виробів за призначенням.

Як судом першої інстанції так й апеляційним судом у судовому засіданні не встановлено у чому саме полягає помилка позивача на момент вчинення правочину, яка помилка, а також у чому саме полягає істотне значення такої помилки.

На момент укладення договору позивач повністю розуміла предмет договору, бажала настання наслідків за цим договором, сплатила завдаток.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду, остання, після отримання відмови від відповідача щодо повернення грошових коштів 19.05.2018 року, приблизно через годину добровільно та без примусу впустила до квартири співробітників відповідача, які заміряли вікна на балконі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що похилий вік і стан здоров'я позивача, яка є дієздатною, не може бути достатньою та єдиною підставою для визнання договору недійсним.

Колегія суддів також звертає увагу на відсутність доказів того, що на момент вчинення правочину ОСОБА_2 перебувала у безпорадному стані.

Крім того, наступного дня остання самостійно прийняла рішення та пішла до офісу відповідача, вела перемовини з співробітниками відповідача, самостійно повернулась до свого дому.

За доводами апеляційної скарги скаржник ОСОБА_2 посилається на те, що була обманом введена в оману співробітниками фірми щодо умов договору шляхом неправдивої інформації про послугу. Інформація була надана не в повному обсязі, комерційна пропозиція містила в собі неналежний з вимогами опис комплектації усього заказу.

Колегією суддів досліджена копія комерційної пропозиції, яка є додатком до спірного договору та встановлено, що усі істотні складові замовлення відповідачем зазначені, а саме: назва виробу ( склопакет), графічне відображення виробу із зазначенням його розміру та конфігурації, профіль камер склопакету, перелік фурнітури, вартість виробу. При цьому кожна позиція замовлення узгоджена з ОСОБА_2, про що свідчать підписи останньої під кожною умовою, у тому числі що вона ознайомлена з характеристиками профілю та фурнітури, які їй оголошені і нею одобрені, що розміри, конфігурація, комплектація, фронт сплачених робіт відповідає її замовленню, що додаткові роботи, які не зазначені у комерційній пропозиції сплачуються окремо, що вона з ціновою політикою ознайомлена та згодна, а.с.9.

Колегія суддів вважає, що скаржником не доведено те, що вищезазначена комерційна пропозиція містить не повний опис замовлення, а також те, що ОСОБА_2 на момент вчинення правочину була надана неправдива інформація щодо її замовлення.

Також, за доводами апеляційної скарги дії відповідача щодо ОСОБА_2 з метою здійснення правочину була застасована нечесна та агресивна підприємницька практика, що, як вважає скаржник, є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Відповідно до ст.1 Закона України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено перелік форм агресивної підприємницької практики із зазначенням, що цей перелік не є вичерпним.

Будь-яка діяльність (дії або бездіяльність) що вводить споживача в оману є агресивною.

Обман споживача, введення його в оману - це протиправні дії. Такі дії можуть бути здійснені в організаціях, що реалізують товари, виконують роботи чи надають послуги населенню, а також індивідуальними підприємцями в сфері торгівлі (послуг) і громадянами, які працюють у індивідуальних підприємців.

За загальними правилами формами обману споживача, введення його в оману є: вимірювання, обваження, обрахунок, введення в оману щодо споживчих властивостей, якості товару (роботи, послуги) - передача товару, який відповідає умовам договору, вимогам стандартів, технічних умов, інших обов'язкових вимог. Продаж або передача товарів з порушенням вимоги про надання споживчих властивостей або вказівка невідповідних споживчих властивостей, порушення інших умов договору купівлі-продажу - навмисне перекручування відомостей про термін придатності товару, його сортності, продаж товару з порушенням вимоги про його комплектності тощо Реалізація фальсифікованих товарів, а також поширення інформації, що вводить в оману, а саме інформації, яка містить неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну та знижку на них, а також про суттєві умови договору, а також недобросовісна конкуренція.

Колегією суддів не встановлено, що відповідачем з метою укладення спірного договору з ОСОБА_2 була застасована нечесна та агресивна підприємницька практика та допущені такі порушення положень ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», які є підставою для визнання цього договору недійсним.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на наявність доказів щодо моментів примусу та докучання з боку відповідача для укладення спірного договору. У апеляційній скарзі не конкретизовано, які саме докази свідчать про наявність примусу та докучання відповідачем.

У судовому засіданні позивач та її представник також не надали пояснень щодо таких доказів і в чому саме, на їх думку, є моменти примусу та докучання.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що матеріали справи не містять доказів наявності примусу та докучань з боку відповідача до ОСОБА_2

За відсутності будь-яких претензій з боку ОСОБА_2 щодо виготовлених ПВХ конструкцій, колегія суддів не приймає до уваги, як підставу для визнання спірного договору недійсним, довід скаржника про те, що до виконання договору ( виготовлення ПВХ конструкцій) відповідач порушив умови договору щодо відкладення виконання договору до проведення демонтажу старих вікон.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами ПВХ конструкції були відповідачем виготовлені та відповідачем було запропоновано позивачу виконати умови договору щодо оплати послуг та отримати металопластикові вікна, які були привезені відповідачем до ОСОБА_2 за місцем замовлення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ОСОБА_2 за доводами апеляційної скарги не доведена наявність підстав для висновку щодо неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та необгрунтованості і незаконності рішення суду першої інстанції, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12.02.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді О.Ю. Карташов

А.В. Яресько