Справа № 682/3560/18
Провадження № 2/682/264/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2019 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючого судді Зеленської В.І.,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
06 грудня 2018 р ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком №30 по вул. Сковороди в м. Славута Хмельницької області, посилаючись на те, що вона є власником вказаного житла, а відповідач хоча і зареєстрований за вказаною адресою, але втратив з нею родинні зв'язки та в належному їй будинку не проживає з вересня 2013 року, участі в утриманні будинку та оплаті за комунальні послуги не приймає.
Позивач в судове засінння не з'явилась, в поданій до суду заяві просить справу розглядати за її відсутності .
Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, не повідомив про причини неявки, відзив на позов не подав.
У зв'язку з неявкою позивача підстав для розгляду справи в заочному порядку не вбачається.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів без участі сторін.
Дослідивши позовні вимоги, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позову слід задовольнити з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку № 30 по вул. Сковороди в м. Славута Хмельницької області, що стверджується свідоцтвом про право власності від 08 квітня 1981 року (а.с.4), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 квітня 1981 року (а.с.5) та договором дарування від 28 березня 1992 року (а.с.6-8).
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як вбачається з акта від 21.11.2018 року, складеного комісією виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою в м. Славута, вул. Сковороди, 30 Хмельницької області не проживає (а.с.12).
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 показали, що проживають по сусідству з ОСОБА_2 У кінці 1980 - х років до неї вселився зять - ОСОБА_3, який з середини 2000 - х років став їздить на заробітки. Дочка та зять ОСОБА_2 розлучилися і у 2013 році ОСОБА_3 виїхав на заробітки в Росію та більше не повертався, з того часу за адресою вул. Сковороди, 30 в м. Славута не проживає. Зі слів сина відповідача їм відомо, що останній створив в Росії нову сім'ю, наміру повертатися в Україну не має.
Підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, позивач вказує ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 35).
30.07.1988 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.35).
Як вбачається з рішення суду від 27 лютого 1995 року та свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірваний (а.с.32, 33).
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 втратив родинні зв'язки з позивачкою ОСОБА_2 внаслідок розірвання шлюбу з її дочкою, то суд не вбачає підстав для застосування ст. 405 ЦК України.
Будь-які договори щодо порядку користування належною позивачці квартирою між сторонами відсутні.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України ), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти учасникам процесу в реалізації таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.
Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідачем ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів того, що в період з вересня 2013 р по час розгляду справи судом він з поважних причин не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, який належить позивачці, а також, що його відсутність в указаний період пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього проживати за вказаною адресою.
Враховуючи наведене, суд знаходить позовні вимоги обгрунтованими і доведеними.
Визнання відповідача втратившим право користування жилим приміщенням тягне за собою зняття з реєстрації за вказаною адресою відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.
Позивачка не порушує питання відшкодування судових витрат.
Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 141, 263-265, 273 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд
Усунути перешкоди КачаловськійОльзі Іванівні в користуванні житловим будинком №30 по вулиці Сковороди в м. Славута Хмельницької області та визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим будинком № 30 по вулиці Скороди в м. Славута Хмельницької області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційнорї скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Головуючий суддя Зеленська В. І.