ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2277/19 Справа № 2-32/11 Суддя у 1-й інстанції - Зубій А.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Районної Державної адміністрації Петриківського району про визнання неправомірними дій, визнання недійсним біржового договору та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задоволено.

Заборонено будь-якій особі вчиняти дії по заволодінню майном, що знаходиться на Туристичній базі "Ремонтник" (складається з: будівля, дерев'яні споруди в кількості 25 (площа однієї споруди 14,85 кв.м.); будівля, цегляні споруди подвійні в кількості 2 (площа однієї споруди 61,38 кв.м.); будівля, цегляні споруди одинарні загальною кількістю 15 (площа однієї споруди 28,5 кв.м.); ворота металеві довжиною 5м; паркан металевий довжиною 1500м. Договір купівлі-продажу частини комплексу будівель турбази від 15.12.2016р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37), що є предметом цього судового спору, а саме: знищувати майно, зламувати двері та самовільно без судового рішення виселяти громадян, які перебувають на Туристичній базі "Ремонтник", що знаходиться за межами населеного пункту АДРЕСА_1 з будиночків, які входять в комплекс бази відпочинку.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить арештоване майно, суд першої інстанції при постановленні ухвали не врахував, що вжиті заходи порушують його права як власника майна, що також завдасть шкоди господарській діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що предметом спору у даній справі є нерухоме майно, зокрема Туристична база "Ремонтник", в той час як апелянт є власником Туристичної Бази "Лілія". Вказане виключає порушення прав ОСОБА_1 оскаржуваною ухвалою, оскільки зазначені об'єкти нерухомості мають різні адреси.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2018 року ОСОБА_2 у особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, районної Державної адміністрації Петриківського району про визнання неправомірними дій, визнання недійсним біржового договору та стягнення моральної шкоди.

Одночасно із поданням позовної заяви, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити його позов шляхом заборони будь-якій особі вчиняти дії по заволодінню майном, що знаходиться на Туристичній базі "Ремонтник" (складається з: будівля, дерев'яні споруди в кількості 25 (площа однієї споруди 14,85 кв.м.); будівля, цегляні споруди подвійні в кількості 2 (площа однієї споруди 61,38 кв.м.); будівля, цегляні споруди одинарні загальною кількістю 15 (площа однієї споруди 28,5 кв.м.); ворота металеві довжиною 5м; паркан металевий довжиною 1500м. Договір купівлі-продажу частини комплексу будівель турбази від 15.12.2016р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37), що є предметом цього судового спору, а саме: знищувати майно, зламувати двері та самовільно без судового рішення виселяти громадян, які перебувають на Туристичній базі "Ремонтник", що знаходиться за межами населеного пункту АДРЕСА_1 з будиночків, які входять в комплекс бази відпочинку.

Заяву обґрунтовував тим, що незважаючи на той факт, що даний судовий спір, де приймають участь державні установи, на даний час ще не вирішено, 17 серпня 2018 року відбулося намагання в черговий раз протиправним засобом захопити нерухоме майно, що знаходиться за межами населеного пункту АДРЕСА_1, про що є звернення до правоохоронних органів від 18.08.2018 року. При цьому особи, які намагалися захопити майно, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_1, вимагали від громадян, які перебували на туристичній базі, звільнити споруди та надати їх в користування новому власнику ОСОБА_1 та надавали документи про те, що це майно внесено в реєстр нерухомого майна і 15.12.2016р. відбулася угода купівлі-продажу майна, яке є предметом цього судового розгляду. Посилався на те, що до вирішення судового спору ніхто не має права визнавати за будь-якою особою право власності на майно Туристичної бази "Ремонтник". Крім того, ніхто не має права без рішення суду виселяти громадян, які перебувають на цій туристичній базі, знищувати майно, зламувати двері або в інший спосіб намагатися заволодіти цим майном. З метою попередження злочину просив задовольнити подану заяву.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення позову судам необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

З витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно, вбачається, що спірне нерухоме майно перебуває у власності апелянта ОСОБА_1, який не є стороною у даній справі /а.с. 5/.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ, в тому числі у справах: "Стретч проти Сполученого Королівства", "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Ґаші проти Хорватії" від 13 грудня 2007 року, визначені критерії, які слід оцінювати про сумісність заходів втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи вважається такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним до визначених цілей.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Оскільки, вжиттям заходів забезпечення позову, які були заявлені у суді першої інстанції порушуються права його власника, то такі заходи забезпечення позову не можуть бути застосовані без вирішення питання про залучення власника до участі у справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції передчасно постановленою.

Оскільки, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, то відповідно до ст. 376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню з прийняттям нової - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області віл 08 жовтня 2018 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров