КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5719/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Національного антикорупційного бюро України на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Матійчук Г.О. в м. Київ 17 грудня 2018 року у справі за позовом Національного антикорупційного бюро України до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання угод недійсними,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року позивач Національне антикорупційне бюро України звернувся до суду із позовом про визнання угод недійсними, посилаючись на те, що детективами НАБУ здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 04 січня 2017 року, під час якого встановлено, що ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховується від органу досудового розслідування. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.

Вказував, що з 1995 року ОСОБА_7 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, мають спільну доньку ОСОБА_5 18 жовтня 2016 року та 08 листопада 2016 року між ОСОБА_4 як дарувальником та ОСОБА_5 як обдаровуваною укладено договори дарування десяти земельних ділянок в Броварському районі та м. Біла Церква, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.М., а 04 листопада, 07 листопада, 08 листопада, 06 грудня 2016 року між ОСОБА_4 як дарувальником та ОСОБА_5 як обдаровуванню укладено договори дарування восьми квартир у м. Києві та Одесі, за умовами договорів дарування договори укладено за згодою чоловіка дарувальника - ОСОБА_7 Із досліджень листування та інших записів особистого характеру детективами зроблено висновок, що ОСОБА_7 розумів, що велика частина майна юридично оформлена на його дружину ОСОБА_4 та переймався долею цього майна у зв'язку з можливим кримінальним переслідуванням. Відтак укладення догорів дарування здійснювалося з метою уникнення накладення арешту на це майно у кримінальному провадженні та можливої його подальшої конфіскації.

Вважав, що відчуження нерухомого майна ОСОБА_4 на користь її з ОСОБА_7 дочки ОСОБА_5 має ознаки фіктивних правочинів, які вчинено без наміру створення правових наслідків та які покликані приховати майно підозрюваного ОСОБА_7 За наслідками вчинення правочинів ОСОБА_5 набула права формальної власності на відчужене нерухоме майно, проте фактичним власником та контролером цього майна залишилося подружжя ОСОБА_7.

На підставі вищевикладеного просив визнати недійсними договори дарування земельних ділянок від 18 жовтня 2016 року та 08 листопада 2016 року, та договори дарування квартир від 04 листопада, 07 листопада, 08 листопада, 06 грудня 2016 року, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року справу передано до Броварського міськрайонного суду Київської області за правилами виключної підсудності.

Позивач Національне антикорупційне бюро України, не погоджуючись із ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що оскільки відчужена за договором дарування квартира, вартість якої є найвищою, розташована за адресою АДРЕСА_1, територіально знаходиться в Печерському районі м. Києва, спір про визнання недійсними договорів дарування має розглядатися Печерським районним судом м. Києва.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Передаючи справу за підсудністю на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області ухвалою від 17 грудня 2018 року, суд першої інстанції виходив із того, що переважна кількість спірного майна знаходиться в Броварському районі Київської області, с. Рожни, відповідно до ст. 30 ЦПК України даний позов не підсудний Печерському районному суду м. Києва та має подаватися за правилами виключної підсудності за місцем знаходження майна або основної його частини.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем оспорюються договори дарування, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожен з яких укладений окремо відносно наступного майна:

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_1, розташована в АДРЕСА_10, вартістю 646486 грн. (а. с. 33 - 35 т. 1);

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_2, розташована в АДРЕСА_10, вартістю 646486 грн. (а. с. 40 - 42 т. 1);

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_3, розташована в АДРЕСА_10, вартістю 646486 грн. (а. с. 47 - 49 т. 1);

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_4, розташована в АДРЕСА_10, вартістю 646486 грн. (а. с. 75 - 77 т. 1);

Квартира за адресою АДРЕСА_2 вартістю 7999352 грн. (а. с. 85 - 87 т. 1);

Квартира за адресою АДРЕСА_3 вартістю 7362740 грн. (а. с. 92 - 94 т. 1);

Квартира за адресою АДРЕСА_4 вартістю 9199834 грн. (а. с. 99 - 101 т. 1);

Квартира за адресою АДРЕСА_5 вартістю 10597475 грн. (а. с. 106 - 108 т. 1);

Квартира за адресою АДРЕСА_6 вартістю 10882700 грн. (а. с. 113 - 115 т. 1);

Квартира за адресою АДРЕСА_7 вартістю 4499623 грн. (а. с. 126 - 128 т. 1);

Квартира за адресою АДРЕСА_8 вартістю 908279 грн. (а. с. 133 - 135 т. 1);

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_5, розташована в АДРЕСА_11, відомості про вартість відсутні (а. с. 54 т. 1);

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_6, розташована в АДРЕСА_11, відомості про вартість відсутні (а. с. 59 т. 1);

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_7, розташована в АДРЕСА_10, відомості про вартість відсутні (а. с. 63 т. 1);

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_8, розташована в АДРЕСА_10, відомості про вартість відсутні (а. с. 67 т. 1);

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_9, розташована в АДРЕСА_10, відомості про вартість відсутні (а. с. 71 т. 1);

Земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_10, розташована в АДРЕСА_10, відомості про вартість відсутні (а. с. 81 т. 1);

Квартира за адресою АДРЕСА_9, відомості про вартість відсутні (а. с. 121 т. 1).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність). Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п. п. 41, 42 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, виходячи із аналізу даних роз'яснень, віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, і даний спір про визнання недійсними договорів, укладених відносно нерухомого майна, дійсно має розглядатися за правилами виключної підсудності.

Разом із тим, суд першої інстанції, визначаючи територіальну підсудність даного позову, не звернув уваги, що позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, відтак з урахуванням ч. 1 ст. 30 ЦПК України спір має розглядатися за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою, а не за місцезнаходженням переважної кількості спірного майна.

Оскільки кожна земельна ділянка є окремим об'єктом цивільного права, об'єднання декілька земельних ділянок за ознакою місця їх розташування для визначення територіальної підсудності не ґрунтується на вимогах закону і є помилковим.

Із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що найвищою є вартість квартири за адресою АДРЕСА_6 - 10882700 грн. (а. с. 113 - 115 т. 1); виходячи із адреси, квартира розташована у Печерському районі м. Києва, а отже, звертаючись із позовом до Печерського районного суду м. Києва, Національне антикорупційне бюро України діяло відповідно до вимог процесуального закону.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншому суду як такої, що подана з порушенням правил підсудності, є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :