Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 607/13092/16-ц

провадження № 61-1713св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Парандюк Т. С., Дикун С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні, визначення способу участі у вихованні внучки та у спілкуванні з нею.

2. Позовну заяву мотивовано тим, що між відповідачем та їхнім сином ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, під час перебування у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася дочка ОСОБА_3 - їхня онука, яка проживає з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1.

3. 28 жовтня 2011 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний, після чого між колишнім подружжям склалися неприязні відносини, через які ні їхній син, ні вони не мають можливості спілкуватися з дитиною.

4. Просили:

4.1 зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спілкуванні з онукою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем їхнього проживання;

4.2 визначити спосіб участі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою онукою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем її фактичного проживання шляхом систематичних побачень, щосуботи з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., а в період новорічних і різдвяних свят, а саме: 01 січня з 10 год. 00 хв. до 13 год 00 хв., 08 січня з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., у день народження онуки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.

4.3 надати дозвіл на виїзд дитини з бабусею в Тернопіль на час осінніх, зимових, весняних канікул і один місяць з 01 червня по 30 серпня.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково.

5.1 Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1, ОСОБА_2 у побаченні та спілкуванні із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожної четвертої суботи місяця з 13 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. Побачення повинні відбуватися у присутності матері або бабусі зі сторони матері в місцях розважального характеру, призначених для відпочинку дітей (парк, кінотеатр, ляльковий театр, ТРЦ «Подоляни» та інше) м. Тернополя. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

5.2 Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що поясненнями позивачів, показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтверджено наявність спору між позивачами та відповідачем щодо участі у спілкуванні з онукою. Тому право бабусі та дідуся спілкуватися із онукою підлягає захисту шляхом встановлення систематичних побачень з онукою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

6. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_8 задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

6.1 Рішення апеляційного суду мотивоване недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Позивачами відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а саме того, що ОСОБА_3 у будь-який спосіб чинить їм перешкоди у спілкуванні з онукою. Крім того, враховано найкращі інтереси дитини і рекомендації психолога, згідно з якими слід усунути фактори, які провокують тривожність і страх дитини, з метою надання можливості в подальшому налагодити відносини позивачів з онукою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просять рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

7.1 Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає критеріям законності і обґрунтованості. Посилання суду на принципові положення, закріплені в Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не узгоджується з його висновком про відсутність підстав для задоволення позову. Встановлені під час розгляду справи обставини, а також наявні у її матеріалах докази вказують на недотримання фундаментальних норм права саме відповідачем. Залишення позову без задоволення унеможливлює реалізацію позивачами їхніх прав, передбачених положеннями статті 257 СК України. Обмеження дитини у спілкуванні з позивачами суперечить положенням статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Короткий зміст позиції інших учасників справи

8. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 заперечувала проти доводів касаційної скарги. Вважає, що апеляційний суд, вирішуючи вказаний спір, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні, визначення способу участі у вихованні онуки та у спілкуванні з нею з огляду на характер пред'явлених позовних вимог, а також відсутність предмета спору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

9. Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

10. Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні, визначення способу участі у вихованні внучки та у спілкуванні з нею призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11. Суди встановили, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, під час перебування у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_3, яка є онукою позивачів.

12. 28 жовтня 2011 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області вказаний вище шлюб розірваний.

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_3 залишилася проживати з матір'ю - ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1

Позиція Верховного Суду

13. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

14. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

15. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

16. Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

17. Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми міжнародних правових актів та сімейного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також рішення судів попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла таких висновків.

18. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

19. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі Neulinger and Shuruk v. Switzerland, п. 135; Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі Mamchur v. Ukraine, п. 100; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77).

20. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

21. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

22. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

23. За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

24. Вирішуючи спір у цій справі, апеляційний суд встановив характер спірних правовідносин сторін у справі, норми матеріального права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передумов вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онукою.

25. При цьому апеляційним судом були досліджені і враховані наявні в матеріалах справи висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 квітня 2017 року № 233, психолога-консультанта Тернопільської міської психолого-медико-педагогічної консультації Гарматій Г. Я. від 23 січня 2017 року щодо індивідуального діагностичного обстеження ОСОБА_3, характеристика психолога Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 16 Іванюк Т. М., складена за результатами психологічного обстеження ОСОБА_3, якими установлено підвищену тривожність ОСОБА_3, пов'язану з родиною батька, страх, спровокований поведінкою бабусі, яка постійно говорить ОСОБА_3, що її заберуть від мами. В цілому емоційний стан ОСОБА_3 задовільний, за умови усунення факторів, які провокують підвищену тривожність і страх.

26. Таким чином, встановивши, що відсутність об'єктивної можливості спілкування позивачів з онукою не пов'язана виключно з позицією ОСОБА_3 як матері щодо участі відповідачів у вихованні її дочки, апеляційний суд правомірно відмовив у позові з підстав, зазначених у рішенні.

27. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

28. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

29. Згідно з положеннями статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

30. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк