Справа № 525/1437/19
Провадження №2/525/393/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Пархоменко Я.І., розглянувши на підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великобагачанської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Великобагачанська селищна рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , останнім постійним місцем проживання та реєстрації якої було село Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області. На день її смерті за цією адресою проживав син померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, в склад якого входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, яка знаходиться на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (в даний час територія Великобагачанської селищної ради). Все належне своє майно ОСОБА_5 відповідно до заповіту, посвідченого 03.02.2006 року секретарем виконавчого комітету Радивонівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі під № 10, заповіла позивачці ОСОБА_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла лише позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємиця за заповітом відповідно до ст.1268 ЦК України шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Склярової А.В. Діти померлої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зазначені по справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мали право на обов`язкову частку у спадщині, але ними подані до приватного нотаріуса заяви про відмову від спадщини. Відповідно, як вказує позивач, вона є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 відповідно до заповіту посвідченого 03.02.2006 року секретарем виконавчого комітету радивонівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі під № 10, який на день смерті ОСОБА_5 не змінений і не відмінений.

Позивач зазначає, що той факт, що померла ОСОБА_5 є рідною матір`ю позивачки ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про народження останньої, в якому матір`ю зазначена ОСОБА_5 та її свідоцтвом про одруження, з якого вбачається, що позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». В даний час в с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області входить до складу Великобагачанської об`єднаної територіальної громади (Великобагачанської селищної ради).

Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий ОСОБА_5 19.01.2005 року, серія ПЛ №231000 на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації від 13.07.2004 року № 298, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 35. Померлою ОСОБА_5 цей державний акт було загублено. З 01.01.2013 року державні акти не видаються, отже можливості отримати дублікат втраченого державного акту у позивачки не має можливості. На звернення позивачки ОСОБА_1 до Великобагачанського відділу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області 23.08.2019 року їй надано копію державного акту. Позивач вказує про те, що через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу постановою приватного нотаріуса Склярової А.В. № 329/02-31 від 07.10.2019 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, кадастровий номер :00:005:0056, і запропоновано звернутися з позовом до суду.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку на сьогодні неможливо отримати, оскільки спадкодавець померла, тому вона змушена звернутися до суду з позовом, у якому просить визнати, що на момент смерті на ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 належало право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, яка знаходиться на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (в даний час Великобагачанської селищної ради) і на яку на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації від 13.07.2004 року № 298 ОСОБА_5 було видано 19.01.2005 року Державний акт серія ПЛ № 231000 та визнати за нею, ОСОБА_1 , як за спадкоємицею за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, яка знаходиться на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (в даний час Великобагачанської селищної ради) і на яку на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації від 13.07.2004 року № 298 ОСОБА_5 було видано 19.01.2005 року Державний акт серія ПЛ № 231000 (а.с.а.с.2-3).

Ухвалою Великобагачанського районного суду від 08.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою ОСОБА_1 і підготовче засідання призначено на 16.12.2019 року (а.с.20). Також, цією ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Склярової А.В. відомості про те, хто прийняв спадщину (відмовився від прийняття спадщини) та про наявність/відсутність заповіту після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнім місцем проживання якої було с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області та чи надходили претензії кредиторів.

До проведення підготовчого судового засідання у справі від відповідача у справі Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області надійшов лист про те, що даний відповідач просить проводити розгляд справи у відсутність їх представника, даний відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.47).

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

До проведення підготовчого засідання по справі від третьої особи у справі Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області надійшов лист про те, що дана третя особа просить проводити розгляд справи у відсутність їх представника. Зазначено також про те, що позов ОСОБА_1 даний представник третьої особи визнає, заперечень проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має (а.с.47).

Від третіх осіб у справі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також надійшли письмові заяви про те, що дані треті особи не заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просять провести розгляд підготовчого засідання по справі в їх відсутність (а.с.а.с.48-50).

В підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність (а.с.51).

Враховуючи неявку сторін в підготовче засідання 16.12.2019 року суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, при цьому керуючись положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України та Рішенням Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, виконавши положення ст.197 ЦПК України, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, що надані сторонами у справі на засадах змагальності і диспозитивності, давши всім доказам у справі належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Великобагачанської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Великобагачанська селищна рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Великобагачанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області видано свідоцтво про смерть (а.с.4).

Відповідно до фотокопії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 231900 вбачається, що на підставі розпорядження Великобагачанської райдержадміністрації від 13.07.2004 року № 298 ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 4,02 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.5).

З доводів позовної заяви вбачається, що померлою ОСОБА_5 вищевказаний державний акт було загублено, при цьому з 01.01.2013 року державні акти не видаються, отже позивач у справі не має можливості отримати дублікат втраченого державного акту. На звернення ОСОБА_1 до Великобагачанського відділу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, 23.08.2019 року їй надано копію вищевказаного державного акту на право власності на земельну ділянку.

З листа Відділу у Великобагачанському районі ГУДГК у Полтавській області від 23.08.2019 року №1172/102-19 вбачається, що даним відділом на ім`я ОСОБА_1 надано копію Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №231900 від 19.01.2005 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, яка знаходиться на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, даний Державний акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №35 на гр. ОСОБА_5 (а.с.6).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області № 9717 від 17.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована та проживала в селі Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області. Разом з ОСОБА_5 на момент смерті були зареєстровані та проживали у цьому будинку: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

З заповіту від 03.02.2006 року, посвідченого секретарем виконкому Радивонівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №10 вбачається, що гр. ОСОБА_5 належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла дочці ОСОБА_1 (а.с.а.с.8,52).

З витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованого 10.10.2019 року державним кадастровим реєстратором ОСОБА_9 К.Ю. вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4,0200 га, що розташована на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області становить 127057,44 грн. (а.с.9).

Постановою від 07.10.2019 року приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Склярової А.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій ОСОБА_5 , матері спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої є її дочка ОСОБА_1 , в зв`язку з відсутністю оригіналу державного акту з посиланням на його втрату (а.с.10).

З довідки приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Склярової А.В. від 28.08.2019 року № 297/02-14, Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копії документів до спадкової справи вбачається, що в діловодстві приватного нотаріуса Склярової А.В. знаходиться спадкова справа № 10/2019 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , спадкоємцем якої на теперішній час є: дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.а.с.11-12).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 10.05.1980 року вбачається, що ОСОБА_10 , 1957 р.н. та ОСОБА_11 , 1960 р.н. зареєстрували шлюб 10.05.1980 року, про що Радивонівським сіль ЗАГС Великобагачанського району Полтавської області складено відповідний запис за № 3. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: його ОСОБА_8 , її ОСОБА_8 (а.с.13).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.06.1960 року, виданого Радивонівським сіль ЗАГС Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області, про що в книзі записів актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис за №24 від 24.06.1960 року (а.с.14).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного управління юстиції в Полтавській області від 20.11.2019 року №353/02-14, а також з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що у нотаріальному діловодстві зберігається не закрита діловодством спадкова справа на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 . Спадкова справа була відкрита 14 травня 2019 року за № 10/2019 за заявою №17 ОСОБА_1 про прийняття спадщини. 30.05.2019 року до справи долучені заяви №25 ОСОБА_2 , №26 ОСОБА_3 та № 27 ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини. 26.09.2019 року ОСОБА_1 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, кадастровий номер :00:005:0056, що розташована на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка належить ОСОБА_5 за державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 231900, виданим Великобагачанською райдержадміністрацією 19.01.2005 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 55. У видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку заявнику ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку з тим, що нею не наданий оригінал Державного акту та витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку (а.с.а.с.33-39).

З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного управління юстиції в Полтавській області від 20.11.2019 року №353/02-14, а також з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що у нотаріальному діловодстві знаходиться не закрита діловодством спадкова справа на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 . У вказаній спадковій справі зберігається копія заповіту ОСОБА_5 , копію вказаного заповіту направлено на адресу суду (а.с.а.с.40-42).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном закріплено у ст.317 ЦК України, а ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України і означає, що право власності є недоторканним і власник може бути позбавлений, або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку встановленим законом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.1 постанови відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Серед підстав набуття права власності на земельні ділянки громадянами України передбачених ч.1 ст.81 Земельного кодексу України є прийняття спадщини та виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України.

Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

В контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач у позасудовому порядку не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадкове майно (на спадкову земельну ділянку) з мотивів, які викладені у постанові відповідного нотаріуса, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, а також повне визнання відповідачем заявленого позову, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Великобагачанська селищна рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, в межах заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.41,55 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.15,16,328,392,1216-1218,1220,1261,1268,1296,1297 ЦК України, ст.ст.4,11,12,13,76-80,81,83,89,197,200,206,247,259,263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Великобагачанської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Великобагачанська селищна рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.

Визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 належало право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, кадастровий номер :00:005:0056, яка знаходиться на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (в даний час Великобагачанської селищної ради) і на яку на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації від 13.07.2004 року № 298 ОСОБА_5 було видано 19.01.2005 року, державний акт серія ПЛ № 231900.

В порядку спадкування як за спадкоємицею за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 , визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, кадастровий номер :00:005:0056, яка знаходиться на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (в даний час Великобагачанської селищної ради) і на яку на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації від 13.07.2004 року № 298 ОСОБА_5 було видано 19.01.2005 року, державний акт серія ПЛ № 231900.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 ; відповідач: Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області, адреса сел. Велика Багачка, вул. Шевченка, буд. 73 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Великобагачанська селищна рада, адреса: 38300, вул. Каштанова, буд. 20 сел. Велика Багачка Полтавська область, ідентифікаційний код 41830544; ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомий, паспортні дані суду не відомі; ОСОБА_3 , адреса АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомий, паспортні дані суду не відомі; ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомий, паспортні дані суду не відомі.

Повний текст рішення складений 02.01.2020 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Суддя В.В. Хоролець