Справа № 473/4948/18
РІШЕННЯ

іменем України

"28" січня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Старжинської О.Є. , при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

В С Т А Н О В И В:

11.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що з 03.03.2007 року по 28.07.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від даного шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, яка проживає з нею та на її утримання з відповідача рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 08.11.2013 року з стягнуто аліменти до 13.10.2025 року (досягнення 18 років) у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2016 року з ОСОБА_2 на її користь - стягнуто додаткові витрати на доньку пов'язані з розвитком її танцювальних здібностей в сумі 8000 грн., рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року - 5000 грн.

Посилаючись на те, що на забезпечення потреб дитини з 06 листопада 2017 року по 03 листопада 2018 року вона понесла додаткові витрати, які пов'язані з розвитком танцювальних здібностей доньки в сумі 7500 грн. (400 грн. щомісячно та індивідуальні заняття від 260 грн. до 345 грн.), придбанням спеціального танцювального взуття в сумі 10838 грн., оплатою членських внесків у танцювальну федерацію, проживанням, харчуванням та участю у змаганнях 1904 грн., проїздом на транспорті загального користування до місць змагання 2930 грн., та з її лікуванням 2520 грн. (послуги лікаря - ортодонта 960 грн., проїзд до ортодонтичної клініки 1560 грн.), позивач просила позов задовольнити на підставі ст. 185 СК України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, представник відповідача суду надав відзив на позов, де позов визнав частково, виклавши доводи стосовно наявності істотних обставин, що пов'язані з хворобою батька позивача, який є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду, через що позивач не може влаштуватися на постійну роботу,оскільки надає соціальну послугу по догляду батька.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2014 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2013 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до повноліття дитини.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 присуджено додаткові витрати на доньку в розмірі 8000 грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 присуджено додаткові витрати на доньку в розмірі 5000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є працездатною, працює.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатним та має матеріальну можливість компенсувати додаткові витрати на дитину частково.

У відповідності до ст. 185 СК України той із батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З аналізу зазначеної правової норми можна зробити висновок, що додаткові витрати на дитину стягуються до досягнення нею повноліття.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувальні витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладене в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивач довела те, що фактично понесла додаткові витрати на дитину за період з 06 листопада 2017 року по 03 листопада 2018 року, які пов'язані з розвитком танцювальних здібностей доньки в сумі 7500 грн. (400 грн. щомісячно та індивідуальні заняття від 260 грн. до 345 грн.), придбанням спеціального танцювального взуття в сумі 10838 грн., оплатою членських внесків у танцювальну федерацію, проживанням, харчуванням та участю у змаганнях 1904 грн., проїздом на транспорті загального користування до місць змагання 2930 грн., та з її лікуванням 2520 грн. (послуги лікаря-ортодонта 960 грн., проїзд до ортодонтичної клініки 1560 грн.), а всього на загальну суму 23 692 грн.

Вказане підтверджується: товарними чеками, рахунками, квитанціями до прибуткових касових ордерів, квитанціями стоматологічного кабінету «Олександрит-Ника», довідками КЗ ММР Миколаївської міської стоматологічної поліклініки (ортодонтичне відділення) та проїзними квитками в дати відвідування дитиною медичних закладів.

Оскільки встановлено, що ці кошти було сплачено позивачем, тому суд вважає, що розмір участі батька у цих витратах має бути співрозмірним з витратами, які несе позивач, тобто у рівних частинах - у сумі 11 246 грн. відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України.

У даній справі суд вбачає особливі обставини, які потягнули додаткові витрати на дитину у вигляді оплати за заняття танцями, що в майбутньому, може бути стимулом для спільної дитини сторін розвивати ці здібності, які можуть стати її професією. Крім того, весь тягар оплати навчання покладено було на матір дитини, яка мала віднайти кошти на ці цілі.

З матеріалів справи вбачається, що розмір понесених ОСОБА_1 додаткових витрат відповідав її матеріальній можливості.

Як на підставу наявності обставин, що мають істотне значення відповідач посилався на інвалідність та хворобу свого батька, необхідність здійснення над ним постійного догляду, через що він не може влаштуватися на постійну роботу, яку б можливо було суміщати з доглядом, що потребує від нього значних матеріальних затрат.

Обставини, на які посилався відповідач, як на підставу врахування судом при визначені розміру участі батька у додаткових витратах на дитину, на думку суду, свідчать про наявність обставин, що мають істотне значення та заслуговують на увагу.

До того ж, такі обставини були взяті до уваги у раніше ухваленому рішенні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2016 року про стягнення додаткових витрат на дитину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 здійснює догляд за батьком ОСОБА_4, який згідно довідки МСЕК від 12 червня 2015 року має першу групу інвалідності та потребує постійний сторонній догляд, у зв'язку з тим, відповідач знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Вознесенської міської ради та отримує компенсацію за надання соціальних послуг інваліду 1 групи у розмірі 280 грн. Тому, посилання відповідача на те, що у нього існують труднощі у працевлаштуванні та можливості суміщення зі здійсненням постійного догляду за батьком, підтверджуються наданими ним доказами.

Батько позивача отримує пенсію 3 915 грн. 58 коп., проте регулярно проходить лікування за власні кошти.

На думку суду, наведене свідчить про те, що зазначені вище обставини можуть розцінюватися тими обставинами, які мають характер істотних та підлягають врахуванню під час визначення розміру участі батька у додаткових витратах на дитину.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити певну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

На підставі цього, суд, вирішуючи спір щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, вважає необхідним визначити розмір таких витрат у 8 000 грн.

Частина 6 статті 141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» регламентує, що позивачі у справах про стягнення оплати додаткових витрат на дитину звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Розмір судових витрат складається з судового збору у сумі 768 грн. 40 коп., витрат на оплату правової допомоги - 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 ідент. № на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на неповнолітню дитину в сумі 8 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ідент. № на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ідент. № судовий збір на користь держави (отримувач коштів ГУК в м. Києві/м. Київ/22030106), , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106 в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Суддя: О.Є. Старжинська