ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1203/19
провадження № 2/691/657/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Городищенської міської ради Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Городищенської міської ради Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що є власником будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149872929 від 17 грудня 2018 року. У будинку зареєстрований з 1994 року. Крім нього, в будинку зареєстровані: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5; колишня дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4; брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради №3807 від 06 серпня 2019 року. ОСОБА_2 у належному йому будинку не проживає, починаючи з 2007 року, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 12 липня 2019 року. Як власник домоволодіння, має право вимагати усунення відповідних перешкод, а тому прийняв рішення звернутися до суду за захистом своїх прав.

В підготовче засідання, позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву від 18 жовтня 2019 року №6048/19 про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, будучи вчасно та належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, підтвердженням чому є надіслання судових повісток з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за №230 від 09 жовтня 2019 року, №826 від 25 жовтня 2019 року, №021 від 06 листопада 2019 року, причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутності або перенесення розгляду. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення відповідача, суд, приймає рішення про можливість розгляду справи у його відсутність.

Представник третьої особи Городищенської міської ради Черкаської області, повідомлений про розгляд цивільної справи, у судове засідання не зявився через канцелярію суду подав клопотання від 26 листопада 2019 року про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про визнання позовних вимог позивача і їх задоволення.

Неявка відповідача не перешкоджає розглядові справи по суті, так як повідомлений вчасно та належним чином про виклик до суду і у справі достатньо доказів для об`єктивного розгляду справи у їх відсутності.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, розглянувши заяви позивача та представника третьої особи, враховуючи належне повідомлення відповідача, відсутність від нього відзиву, заперечення, чи то клопотань про необґрунтованість позовних вимог, вбачає підстави до розгляду цивільної справи у підготовчому засіданні, згідно до ст.200 ЦПК України, та дослідивши докази у справі вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 265 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

Предметом вимоги позивача ОСОБА_1 є визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, згідно до права визначеного ст.ст.47,48 Конституції України, ст.9 Житлового Кодексу України, ст.ст.317,319,391 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено, як в добровільному порядку так і в примусовому, тобто, в судовому порядку, на підставі рішення суду про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Правова позиція Європейського Суду з прав людини, а саме пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла, що охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав («Пауэлл и Рейнер проти Об`єднаного Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статус зазначених рішень остаточне. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров"я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод.

У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст. ст.47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. За статтею 9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ст. 319 ЦК України. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано розяснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Із зазначеного розяснення та відповідно до ст. 107 Житлового Кодексу України, де зазначено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, випливає, що наймач або члени його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову. Як зазначено вище, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Як встановлено судом та підтверджено наданими доказами у справі, позивач ОСОБА_1 , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149872929 від 17 грудня 2018 року є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Городищенської міської ради №3807 від 06 серпня 2019 року зареєстрованими в будинку за адресою АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5; колишня дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4; брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). Згідно довідки голови вуличного комітету від 12 липня 2019 року, відповідач ОСОБА_2 у належному будинку позивачу ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 не проживає, починаючи з 2007 року (а.с.7). За даними довідки Городищенської міської ради Черкаської області від 15 жовтня 2019 року №933.02/18, яка надійшла на запит суду щодо доступу до персональних даних, згідно даних Реєстру територіальної громади Городищенської міської ради, станом на 11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 (а.с.14). Як вбачається із вище зазначеної довідки, наявна розбіжність у даті народження ОСОБА_2 та адреси реєстрації місця проживання, що стало підставою звернення повторно із запитом суду для уточнення місця реєстрації відповідача. Згідно довідки Городищенської міської ради Черкаської області від 25 листопада 2019 року №1084.02/18, яка надійшла на запит суду вдруге, інформація щодо реєстрації місця проживання та інших персональних даних стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, інформація в Реєстрі територіальної громади Городищенської міської ради відсутня. Як вбачається із копії Будинкової Книги для прописки громадян, проживаючих в будинку по АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в будинку з 16 жовтня 2007 року. 29 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», а відтак вбачається, що інформацію про місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 , орган державної влади надав, яка наявна в Реєстрі територіальної громади Городищенської міської ради за період з 29 грудня 2015 року. В ході розгляду цивільної справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1 з 16 жовтня 2007 року, що підтверджується і копією Будинкової Книги для прописки громадян, проживаючих у вказаному будинку.

З врахуванням вищенаведеного, оцінивши надані суду докази, слід прийти до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, яке належить позивачу, остільки в ньому не проживає більше року, не користується ним, не здійснює догляду.

Позов підтверджується: копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149872929 від 17 грудня 2018 року; довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради №3807 від 06 серпня 2019 року; довідкою голови вуличного комітету від 12 липня 2019 року; довідкою Городищенської міської ради Черкаської області від 15 жовтня 2019 року №933.02/18; довідкою Городищенської міської ради Черкаської області від 25 листопада 2019 року №1084.02/18; копією Будинкової Книги для прописки громадян, проживаючих в будинку по АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.47,48 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 200, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Городищенської міської ради Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_2 .

Копію рішення направити учасникам справи, для відому.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Суддя О. М. Савенко