Справа № 539/3506/19
Провадження № 2-о/539/166/2019
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
в складі: головуючого судді Іващенка Ю.А.,
з участю секретаря судового засідання Павличенко О.А.,
розглянувши в місті Лубни цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лубенський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-
В С Т А Н О В И В:
Заявниця ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті, мотивуючи тим, що її чоловік ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Алушта (АР Крим, нині тимчасово окупована територія). В даний час вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення договору купівлі-продажу належних їй двох земельних ділянок, які знаходяться в АДРЕСА_1 , однак, у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено, по тій причині, що за вищевказаною адресою зареєстрований її покійний чоловік.
Свідоцтво про смерть її колишнього чоловіка видано Алуштинським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим і такий документ не має юридичної сили на території України.
У зв`язку з цим заявниця ОСОБА_1 прохає суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Алушта Республіки Крим Російської Федерації.
В судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явились, ОСОБА_3 надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі.
Представник заінтересованої особи - Лубенського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Судом встановлено, що між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24.12.1990 року було укладено шлюб (а.с.11).
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Алуштинським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Алушті Республіки Крим Російської Федерації (а.с.12).
Заявниця не має можливості оформити договір купівлі-продажу належних їй двох земельних ділянок, які розташовані в АДРЕСА_2 , оскільки за вищевказаною адресою зареєстрований також її покійний чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Засульської сільської ради №1478 від 29.08.2019 року (а.с.13), а вищевказане свідоцтво про смерть, видане на тимчасово окупованій території, не має юридичної сили в Україні.
Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
На підставі вищевикладеного, факт смерті ОСОБА_2 слід визнати встановленим.
Керуючись ст.ст.315-319, 430 ЦПК України,-
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Іллірія, Лутугинського району, Луганської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Алушта Республіки Крим Російської Федерації.
Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Ю.А. Іващенко