ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5095/19 Справа № 196/1087/18 Головуючий у першій інстанції: Гудим О. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення в житлове приміщення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25.06.1983 року між ним та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який було розірвано в лютому 2016 року. В період шлюбу, а саме 11 серпня 2005 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, тобто вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами придбано в період шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Царичанського районного суду від 03 червня 2016 року (справа №196/49-16-ц, провадження №2/196/118/2016) поділено спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 . Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року залишено без змін. Ухвалою Верховного суду України від 31 жовтня 2017 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року. Також, позивач зазначає, що сімейне життя не склалося через постійні конфлікти, непорозуміння та у зв`язку з проживання іншого чоловіка в будинку; позивач був вимушений не проживати за місцем прописки. В добровільному порядку ОСОБА_1 відмовляється поділити в натурі вказане нерухоме майно, незважаючи на рішення судів. При цьому, незважаючи на те, що за ним, позивачем, визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, ним виготовлено технічний паспорт на будинок, ОСОБА_1 чинить перешкоди в користуванні вказаним будинком, змінила замки на вхідних дверях і не дає ключі, у зв`язку з чим позивач не має можливості потрапити до будинку. Тому, позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод в користуванні Ѕ частиною житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташованими в АДРЕСА_1 , яке належить позивачу на праві приватної власності згідно рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2016 року по справі №196/49/16-ц провадження №2/196/118/2016 про поділ спільного майна подружжя та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.12.2017 року, за реєстраційним номером 256; вселити ОСОБА_3 в житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованими в АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей житлового будинку, а також господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено, вирішено зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні 1/2 частиною житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108292427 від 20.12.2017 року; вселити ОСОБА_3 в житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 704 грн. 80 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, щоз 25 червня 1983 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі; в період шлюбу 11 серпня 2005 року сторонами було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року по справі №196/49/16-ц задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року залишено без змін (а.с.9-13).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2017 року, ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності (а.с.16).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У ч.1 ст.319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач є власником 1/2 частини домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 ; встановивши, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні його власністю, що полягають у конфліктах, які пов"язані з вкрай неприязними стосунками між сторонами; встановивши, що спірний будинок в натурі не поділений, порядок користування будинком не визначений, що визнано сторонами, - колегія приходить до висновку про обґрунтованість рішення місцевого суду, яким вирішено зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні 1/2 частиною житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності та вселити ОСОБА_3 в спірний житловий будинок.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги є передчасними, оскільки позивач не звертався до сільської ради, відділення поліції із заявами щодо вчинення протиправних дій та перешкод відповідачем в доступі до житлового будинку, - не спростовують викладених вище висновків суду; обов"язковий досудовий порядок врегулювання спору щодо усунення перешкод власнику у користуванні належним йому майном діючим законодавством не передбачений.

Наявність між сторонами спору щодо користування позивачем спірним нерухомим майном підтверджується фактом невирішенням до цього часу питань щодо розділу домоволодіння в натурі чи визначення порядку користування спірним домоволодінням. Крім того, згідно представлених суду письмових доказів, змісту позовної заяви, апеляційної скарги, пояснень учасників справи, що з"явились у судове засідання, між сторонами склались вкрай неприязні стосунки, що супроводжуються конфліктами, непорозуміннями, чим створюються позивачу перешкоди у користуванні спірним майном.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов"язання відповідача надати позивачу ключі від замків на вхідних дверях у спірне житлове приміщення та господарські споруди, місцевий суд обгрунтовано виходив з відсутності відповідного спору між сторонами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді