Ухвала

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 646/7925/17

провадження № 61-2089ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович, про визнання договору недійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С. Ю. (далі - приватний нотаріус Харківського МНО), про визнання договору недійсним та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 23 грудня 1995 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, який рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 листопада

2008 року розірвано. Під час розірвання шлюбу питання щодо поділу майна не розглядалося.

За час перебування у шлюбі, 08 липня 2002 року подружжям була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_5 стало відомо, що спірна квартира була відчужена на підставі договору дарування від 14 квітня 2017 року

ОСОБА_9

Посилаючись на те, що даний факт суттєво порушує його права як власника спільної сумісної власності, ОСОБА_10, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати недійсним договір дарування

від 14 квітня 2017 року трикімнатної квартири АДРЕСА_1,; визнати за ним право власності на Ѕ частину спірної квартири.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2017 року, щодо накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_7

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірне майно, яке було придбано під час шлюбу, придбане за спільні сумісні кошти або спільною працею подружжя, тому підстави для визнання договору дарування недійсним відсутні.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Куксіним С. Ю. від 14 квітня 2017 року, зареєстрований за № 435.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

Залишено у власності ОСОБА_4 іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що договір дарування спірної квартири від 14 квітня 2017 року був укладений без згоди позивача. Отже, неотримання згоди іншого з подружжя щодо відчуження майна, яке перебуває у спільній сумісній власності є порушенням вимог статей 60, 61, 63, 65 СК України, тому вказаний правочин є недійсним в силу положень 203, 215 ЦК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 23 грудня 1995 року між ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, який рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2008 року розірвано.

08 липня 2002 року між ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6

Порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, положення норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Також суди встановили, що 15 травня 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_7.

14 квітня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладений договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_4 безоплатно передала, а ОСОБА_7 прийняв у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до договору дарування ОСОБА_4, дружина, безоплатно передала, а ОСОБА_7, чоловік, прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірна квартира була придбано за її особисті кошти, не спростовано презумпцію спільності майна подружжя.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Встановивши, що майно є спільним майном подружжя та договір дарування спірної квартири укладений без згоди позивача, та врахувавши, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішення не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін СтаніславЮрійович, про визнання договору недійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк