ЄУН № 336/3683/19
пр. № 2/336/2594/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ «КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказавши, що між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг від 28.02.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач карткою скористалась, отримавши кошти, але умови договору не виконала, грошові кошти не повернула. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Оскільки спадкоємці померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняли спадщину, просять стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання банківських послуг від 28.02.2006 року в сумі 5127,94 гривень та судові витрати.

Ухвалою суду від 11.07.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачі у наданий судом строк та станом на день розгляду справи правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористались, відзивів на позов не подали, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались.

При дослідженні матеріалів справи встановлено таке.

28.02.2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви з Умовами надання банківських послуг. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_3 отримала кредитну картку з встановленим лімітом, якою згодом скористалась, зобов`язавшись щомісяця сплачувати банку ануїтетними платежами грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно умов договору.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку ОСОБА_3 належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконувала, в результаті чого станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 , тобто на 05.07.2017 року виникла заборгованість в загальній сумі 5127,94 гривень, з яких 1693,80 гривень заборгованість по кредиту, 3321,20 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 112,94 гривень пеня.

05.07.2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 06.07.2017 року Запорізьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області.

19.03.2018 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» направило до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України.

13.04.2018 року нотаріус П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори надала відповідь про неможливість реєстрації заяви як претензії кредитора, оскільки на вимозі кредитора відсутня печатка установи та роз`яснено право повторного звернення з вимогою.

Доказів того, що АТ «КБ «ПриватБанк» повторно направило до нотаріуса відповідну вимогу не надано.

26.02.2019 року АТ «КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 листи-претензії з вимогою сплати заборгованість в сумі 5127,94 гривень.

Відомостей про отримання відповідей немає.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про витребування відповідних доказів або забезпечення доказів позивач до суду не подавав, при цьому заявивши про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач вказував, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3 , проживали на момент смерті спадкодавця разом із нею та прийняли спадщину в такий спосіб.

Водночас будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано, оскільки позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є родичами або членами сім?ї ОСОБА_4 , не зазначено ступеню спорідненості відповідачів із спадкодавцем та, відповідно, не зрозуміло до якої черги спадкоємців за законом такі особи відносяться у разі, якщо вони є спадкоємцями.

Також позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що на момент смерті ОСОБА_3 відповідачі мешкали разом із нею, адже позивачем надано лише копії паспортів ОСОБА_3 та відповідачів, які однак, не містять відомостей про реєстрацію місця проживання як спадкодавця, так і спадкоємців, які б були актуальними на день смерть ОСОБА_3 .

За таких обставин позивачем не доведено, що відповідачі прийняли спадщину в установленому законом порядку.

Крім того, як вказує ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 320/6489/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 333/2129/17, за змістом наведених вище норм матеріального права, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому відповідальність спадкоємця обмежена вартістю отриманого у спадок майна.

Натомість позивачем не вказано обсягу спадщини та не надано доказів на підтвердження того, що вартість спадкового майна дорівнює або перевищує суму заявлених вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3 , що такі особи є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщини у порядку, передбаченому чинним законодавством, а вартість успадкованого ними майна дорівнює або перевищує суму зобов?язань ОСОБА_3 за договором від 28.02.2006 року, тож підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», яке зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 03.01.2020 року.