ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 654/4589/18

Номер провадження: 22-ц/819/1048/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.,

секретар Кутузова А.В.,

за участю прокурора Федоренко О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2019 року, у складі судді Францішка Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голопристанського районного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 2 000 000 гривень.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2019 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якої:

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень;

встановлено спосіб та порядок виконання рішення шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Сторонами досягнута домовленість про те, що витрати з оплати судових зборів, послуг за надання правової допомоги та будь - яких інших послуг не відшкодовуються одна одній та покладаються виключно на ту сторону, яка їх понесла.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості закрито.

16 травня 2019 року з апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду звернувся заступник прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м.Севастополі, Головного управління ПФУ в Херсонській області в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, посилаюсь на те, що судом не були досліджені договори позики та поруки, не надана оцінка поданими сторонами доказам та залишилось поза увагою те, що позов носить формальний характер, підсудність справи штучно змінена, а метою подання позову є набуття права власності у порушення існуючого порядку відчуження та реєстрації правочинів з нерухомістю, що порушує як інтереси держави у фінансово-економічній сфері.

ОСОБА_1 до судового засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, в листі на адресу суду вказав, що до моменту отримання від апеляційного суду апеляційної скарги прокурора та доданих до неї документів, йому нічого не було відомо про існування вказаної судової справи. Зазначає що він не знайомий з вказаними в ухвалі суду відповідачами, з позовом про стягнення заборгованості до суду не звертався. Просив провести судове засідання, що призначене на 03 липня 2019 року без його участі.

Судові повістки ОСОБА_2 не вручені, повернуті на адресу апеляційного суду з вказівкою причини повернення - «неповна адреса».

Судові повістки ОСОБА_3 також не вручені, повернуті на адресу апеляційного суду з вказівкою причини повернення «не проживає».

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскарженої ухвали вимогам цивільного процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про затвердження укладеної між сторонами мирової угоди, суд виходив з того, що умови мирової угоди не суперечать вимогам закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, мирова угода укладена в інтересах сторін та остаточно вирішує наявний між ними спір.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на наявних у справі доказах, суд дійшов до них, допустивши численні порушення норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Частиною 2 ст.207 ЦПК України визначено, що сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 цієї статті суд до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди має роз`яснити сторонам наслідки такого рішення, перевірити, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Згідно ч.5 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до завдань та загальних засад цивільного судочинства, визначених у ст.2 ЦПК України та вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, відповідати критеріям законності та обґрунтованості.

Частиною 2 ст.263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 5 ст.263 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак наведеним критеріям ухвала Голопристанського районного суду Херсонської області не відповідає.

Здійснюючи правосуддя і діючи у межах наданих законом повноважень, вирішуючи питання про наявність підстав для затвердження умов мирової угоди, відповідно до ст.207 ЦПК України суд повинен перевірити чи відповідають умови мирової угоди положенням закону, її зміст, чіткість викладення її умов, чи стосується угода предмета спору, чи всі умови мирової угоди визначені у межах позову, стосуються предмета позову і засновані на взаємних поступках, чи ліквідується спір, що виникає між сторонами внаслідок такої мирової угоди.

Відповідно до положень процесуального законодавства, предмет позову - матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

При цьому суд мав врахувати, що предмет мирової угоди обмежується предметом спору у конкретній цивільній справі та надати належну оцінку тій обставині, що за умовами конкретної мирової угоди заявники просять фактично узаконити перехід права власності на майно від однієї особи до іншої всупереч встановленого законом порядку оформлення відчуження майна, а під видом мирової угоди бажають укласти інший договір, а саме договір купівлі-продажу.

Суд не звернув уваги, що дана мирова угода не відповідає вимогам закону та виходить за межі предмету позову, так як перехід права власності на майно залежить від багатьох факторів, зокрема : оформлення нерухомого майна з обов`язковим нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, з`ясування наявності заборони відчуження нерухомого майна, його застави, прав на нього третіх осіб та інших обставин, які не можуть бути з`ясовані судом під час вирішення питання про визнання мирової угоди.

Крім того, мирова угода не відповідає вимогам ст.207 ЦПК України, оскільки не направлена на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на майно, тоді як предметом спору є стягнення грошових коштів.

Зважаючи на те, що сторони не бажали настання правових наслідків, передбачених укладенням мирової угоди з огляду на предмет спору, а фактично намагалися діяти всупереч встановленому законом порядку відчуження права власності на об`єкти нерухомого майна, зловживаючи при цьому процесуальними правами у визначений п.5 ч.2 ст.44 ЦПК України спосіб, - укладаючи мирову угоду, у затвердженні такої мирової угоди відповідно до приписів ч.5 ст.207 ЦПК України слід було відмовити.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і оскільки судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що перешкоджають подальшому провадженню у справі, тому ухвала суду першої підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на письмові пояснення, що надійшли на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 , щодо не звернення його до суду з вказаним позовом та необхідність перевірки дотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) при розгляді даної справи.

Керуючись ст.367, п.6ч.1 ст.374, ст. 379, 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити.

Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2019 року скасувати, постановити нове судове рішення, яким відмовити у затвердженні мирової угоди сторін.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас