КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 761/11237/14-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/64/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Ткаченко І.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника скаржника: ОСОБА_3

представника скаржника: ОСОБА_4

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого 5 листопада 2014 року в приміщенні суду в м. Києві під головуванням судді Юзькової О.Л., інформація про дату складання повного судового рішення відсутня,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідача із позовом, в якому просила визнати за нею право на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_8; визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину від 16 грудня 2019 року видане ОСОБА_6 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8; визнати право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 чистину будинку АДРЕСА_7 після померлої матері.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_8. Після смерті матері залишилося спадкове майно - житловий будинок, розташований по АДРЕСА_7, та 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Іншим спадкоємцем першої черги по закону є її брат -ОСОБА_6 Позивач вказує, що вона фактично вступила в управління спадковим майном тому посилаючись на ст. 549 ЦК УРСР, вважає, що прийняла спадщину після померлої матері. Також, зазначає, що під час оформлення спадщини на частину спадкової квартири, відповідач приховав, що в нього є сестра - позивач, яка має право на спадкування. Позивач брала участь в ремонті спадкової квартири і зберігала речі із квартири померлої матері, які їй перевіз відповідач. Крім того, на момент відкриття спадщини позивач була непрацездатною, а тому має право на обов'язкову частину у спадщині. Також позивач зазначила, що померла мати з метою оформлення спадщини після смерті її чоловіка - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( за дев'ять місяців до смерті самої ОСОБА_8.) до нотаріуса не зверталася, однак шляхом здійснення володіння і користування частиною квартири, яка належала померлому чоловікові, спадщину після його смерті прийняла.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008 року ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000 року, згідно з розпорядженням від 29 червня 2000 року за № 476, в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_8.

Визнано частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008 року ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 29 червня 2000 року, згідно з розпорядженням від 29 червня 2000 року за № 476, в частині визнання на ОСОБА_6 права власності на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_9.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і залишилась після смерті ОСОБА_8.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, і залишилась після смерті ОСОБА_8

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 3 лютого 2018 року внесено виправлення у резолютивну частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року. А саме виправлено граматичну помилку у другому абзаці вказаного рішення замість «Недійним» зазначеного «Недійсним».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року частково та відмовити в задоволені вимог про визнання свідоцтв про право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, а також про визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. При цьому зазначає, що на час ухваленого рішення ОСОБА_7 був власником спірної квартири, проте його не було залучено до участі в справі чим порушено його права.

Представники скаржника ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладеній у ній.

Представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду без змін. Крім того, у суді апеляційної інстанції просили закрити апеляційне провадження посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням не порушено права ОСОБА_7, оскільки в даному провадженні розглядаються спадкові правовідносини між ОСОБА_5 та її братом по матері ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва від 29 червня 2000 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, в рівних долях. (а. с. 17, т. 1 )

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 грудня 2008 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна громадянина ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його син ОСОБА_6. Спадкове майно складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.10, т1).

Також, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 грудня 2008 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна громадянки ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син ОСОБА_6. Спадкове майно складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.11, т1).

Звертаючись до суду із апеляційної скаргою ОСОБА_7 вказує на те, що на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення він був власником квартири АДРЕСА_1, проте його не було залучено до участі в справі чим порушено його права.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1946 (а.с. 179-182, том 1).

З наданої скаржником копії договору дарування від 16 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 314 вбачається, що ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_7 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.183-186, том 1).

У відповідності до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Частиною 6 ст.367 ЦПК України визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що судом в порушення вимог закону не перевірено кому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1. Та як наслідок ухвалено судове рішення про права, свободи інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_7, якого не залучено до участі у справі, оскільки на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення він являвся власником вищезгаданої квартири.

А відтак, апеляційний суд вважає, що клопотання представника позивача про закриття апеляційного провадження по даній справі, у зв'язку з тим, що права ОСОБА_7 не зачіпаються апеляційний суд вважає необґрунтованим.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що скаржником не ставиться питання в апеляційній скарзі про скасування рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 1/2 частину АДРЕСА_7 та відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_8

У відповідності до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту поданих ОСОБА_5 пояснень вбачається, що продаж спірної квартири є незаконним.

Проте апеляційний суд не може прийняти до уваги посилання позивача, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 оспорював в судовому порядку та був визнаний недійсним.

Відповідно до ст.377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього кодексу.

Стаття 255 ЦПК України містить перелік підстав для закриття провадження у справі.

Так, зокрема п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановленні з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Аналогічні положення містяться в п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2013 року по справі № 2-6580/11, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Головного управління юстиції у м. Києві, про усунення від права на спадкування, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна - відмовлено (а.с. 189-198, том 1).

У вищевказаній справі ОСОБА_5 просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане від 16 грудня 2008 року ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті матері; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане від 16 грудня 2008 року ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті ОСОБА_9, в частині щодо визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/6 частину спірної квартири; усунути ОСОБА_6 від права на спадкування за законом на все майно, яке залишилося після смерті матері; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на будинок АДРЕСА_7.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що фактично вступила в управління спадковим майном тому посилаючись на ст.549 ЦК УРСР, вважає, що прийняла спадщину після померлої матері. Також, зазначає, що під час оформлення спадщини на частину спадкової квартири, відповідач приховав, що в нього є сестра - позивач, яка має право на спадкування. Позивач брала участь в ремонті спадкової квартири і зберігала речі із квартири померлої матері, які їй перевіз відповідач.

Так, у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 8 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2013 року вказано, що в ході судового розгляду справи позивач не надала суду жодного доказу в частині щодо фактичного вступу нею в управління та володіння спадковим майном. Викладені нею обставини щодо ремонту спірної квартири судом оцінено критично, оскільки вони нічим не підтверджені. Крім того, заяву про прийнятті спадщини в установленому законом строк позивач не подала, у визначені додаткового строку для прийняття спадщини їй було відмовлено судом, через поважність причин пропуску зазначеного строку, у зв'язку з чим, суд вважав, що єдиним спадкоємцем за законом став відповідач.

У суді апеляційної інстанції представники позивача не заперечували того, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2013 року набрало законної сили. Проте вважали, що у даній справі відмінний предмет і підстави позову ніж у справі №2-6580/11.

Отже, дослідивши зміст наявних в матеріалах справи рішення по справі № 2-6580/11 та матеріали справи 761/11237/14-ц, апеляційний суд вважає, що предмет і підстави позову по даній справі є тотожними зі справою № 2-6580/11 та між тими самими сторонами.

Посилання представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що відмінними є сторони у справі апеляційним судом вважаються необґрунтованими, оскільки учасники справи є тотожними.

З урахуванням викладеного та того, що є рішення, яке набрало законної сили, яке ухвалено або постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду підлягає частковому скасуванню з закриттям провадження у справі в частині позовних вимог про визнання частковонедійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008 року ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_8; про визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008 року ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_9; про визнання за ОСОБА_5 право власності на 1/4частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і залишилась після смерті ОСОБА_8

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_5право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_7 та відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем право на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_8 в апеляційному суді не переглядається та прав скаржника не порушує, тому рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та закрити провадження в частині позовних вимог:

- про визнання частково недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008 року ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_8

- про визнання частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 грудня 2008 року ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_9

- про визнання за ОСОБА_5 право власності на ј частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і залишилась після смерті ОСОБА_8

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: