Єдиний унікальний номер 235/6447/18 Номер провадження 22-ц/804/372/19
Єдиний унікальний номер 235/6447/18
Номер провадження 22-ц/804/372/19 Доповідач - Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Агєєва О.В., Будулуци М.С.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу №235/6447/18

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє Сакун В.А., на рішення Красноармійського міськрайоннго суду Донецької області від 30 листопада 2018 року,

(суддя Назаренко Г.В., рішення ухвалено в місті Покровську Донецької області, повний текст рішення складений 10.12.2018 року),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1, від імені якого діє Сакун В.А., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 07.07.2010 року по 27.10.2014 року, працюючи в якості машиніста гірничо-виїмкових машин, звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

29 листопада 2014 року позивач направив до відповідача заяву про проведення з ним розрахунку, однак ця заява не була отримана і лист повернувся без вручення. 26 листопада 2014 року позивачем було також направлена аналогічна заява факсимільним повідомленням, яке було отримано відповідачем , що підтверджується звітом про відправлення.

14 вересня 2018 року відповідач провів розрахунок з позивачем, виплативши належу йому заробітну плату в сумі 78121,82 грн. Затримка розрахунку при звільненні за період з 28.10.2014 року по 14.09.2018 року склала 1418 календарних або 972 робочих днів.

На підставі наведеного просив стягнути з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 28 жовтня 2014 року по 14 вересня 2018 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі Сакун В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1, просить скасувати рішення суду першої інстанції, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 28.10.2014 року по 14.09.2018 року за 972 робочих днів, посилаючись в обгрунтування апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки заяві позивача від 27.10.2014 року на формулярі підприємства, яка містить підпис директора; крім того, підпис помічника директора по кадрам у відповідній графі у заяві та наказу від 27.10.2014 року відповідає підпису на рукописній заяві позивача від 27.10.2014 року і цією заявою позивач вимагає виплати вихідної допомоги у зв'язку із переходом на пенсію, тобто позивач вимагав проведення розрахунку із ним у день звільнення, але суд на ці докази уваги не звернув і не надав їм жодної оцінки; оскільки відповідач не реагував вчасно на проведення розрахунку при звільненні, то позивач звертався до Димитрівського міського суду Донецької області і рішенням від 11 лютого 2015 року було зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити допомогу при звільненні і цю виплату відповідач провів лише 14.09.2018 року; суд не надав оцінку доказу листку непрацездатності АГК 095476, який був підписаний 28.10.2014 року щонайменше чотирма особами представниками відповідача; відповідач сам собі надумує складнощі із неотримання поштової кореспонденції, навмисно ухилився від офіційного листування для того, щоб виправдувати проведення розрахунків із робітниками та ігнорував отримані факсимільні відправлення; суд першої інстанції допустився грубої помилки при застосуванні матеріального права, не врахував роз'яснення п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до якого не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст. 117 КЗпП України відповідальності, тобто проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством; отже, висновок суду першої інстанції щодо відсутності письмової вимоги працівника про проведення розрахунку та неможливості своєчасної виплати нарахованих сум у зв'язку з відсутністю позивача на роботі є помилковим та спростовується матеріалами справи, з яких убачається, що виплата працівнику заробітної плати проводилася шляхом як перерахування коштів на банківський рахунок так і можливістю видачі директором одночасно із видачею трудової книжки.

У відзиву на апеляційну скаргу представник ТОВ «Краснолиманське» просить відмовити Сакуну В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1, у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, посилаючись на відсутність вини ТОВ «Краснолиманське» у невиплаті позивачу належних йому сум при звільненні, що підтверджується рейдерським захопленням підприємства; відсутність вини підприємства у порушенні трудових прав працівників є повністю доведеною, зокрема постановою про закриття кримінального провадження, винесеною прокуратурою Донецької області 13.05.2016 року в рамках кримінального провадження за ознаками порушення посадовими особами ТОВ «Краснолиманське» законодавства про працю; також на відсутність вини власника вказують ті обставини, що, по-перше, в день звільнення ОСОБА_1 не працював, по-друге, з заявою про проведення остаточного розрахунку ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Краснолиманське» лише 14.09.2018 року, по-третє, на відсутність вини власника вказують ті обставини, що 01.10.2014 року підприємство відповідача було захоплено озброєними особами, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000546 і пред'явленим обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5, Сертифікатами, виданими Торгово-промисловою палатою України №1348 від 14.112018 року, №2024 від 01.12.2014 року. Щодо посилання представника позивача на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 11.02.2015 року, то представник ТОВ «Краснолиманське» зазначає, що після поновлення законної господарської діяльності підприємства, ТОВ «Краснолиманське» у тому числі сплатило борги за виконавчим провадженням, тож позивач отримав вихідну допомогу у зв'язку з виходом на пенсію двічі: за рішенням суду та 14.09.2018 року на підставі поданої заяви, але позивач приховав цей факт; до того ж в заяві від 14.09.2018 року позивач зазначив про те, що з дня свого звільнення 27.10.2014 року та до дня подачі зазначеної заяви не звертався до підприємства з вимогою розрахунку; ТОВ «Краснолиманське» здійснило остаточний розрахунок з ОСОБА_1 у сумі 78 064,39 грн. у день звернення до підприємства 14.09.2018 року. Представник ТОВ «Краснолиманське» вважає, що апеляційною скаргою не доведено помилковість рішення суду першої інстанції, оскільки доводи представника позивача ґрунтуються лише на тому,що адвокат визначає відповідність підписів представників ТОВ «Краснолиманське» на заявах позивача та розмірковує про відносини відповідача з поштою, однак вину відповідача, за наявності якої застосовуються норми ст. 117 КЗпП України не доведено.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Сакун В.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Краснолиманське» у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 7 жовтня 2010 року по 27 жовтня 2014 року, працюючи машиністом гірничих виїмкових машин підземним 5 та 6 розрядів з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком за ст.38 КЗпП України.

Наказом директора ТОВ «Краснолиманське» від 3 жовтня 2014 року № 187к з 1 жовтня 2014 року на підприємстві встановлено простій з причин, не пов'язаних з виною працівників.

Наказом директора ТОВ «Краснолиманське» від 15 січня 2018 року № 2 з 15 січня 2018 року поновлено господарську діяльність підприємства в повному обсязі.

Згідно довідки бухгалтерського р/в ОСОБА_6 середньоденний заробіток ОСОБА_1 дорівнює 272,94 грн.

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» про відмітки 27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 (таб. № 22743) знаходився на лікарняному, тобто в день звільнення не працював.

Позивач звернувся до ТОВ «Краснолиманське» із заявою про виплату належних йому при звільненні сум 14 вересня 2018 року, в якій зазначив, що з дня його звільнення до дня подачі цієї заяви не звертався на підприємство з вимогами про розрахунок.

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 375 від 08.11.2018 року при розрахунку 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 за період 18.07.2014 - 27.10.2014 рік були нараховані і виплачені у повному обсязі розрахункові суми в розмірі 96974,41 грн., в тому числі помісячно: липень 2014 року - нараховано 6545,33 грн., до виплати 5268,99 грн. (11 днів л/л), серпень 2014року - нараховано 12124,56 грн., до виплати 9760,27 грн. (20 днів л/л), вересень 2014 року - нараховано 13770,46 грн., до виплати 11085,22 грн. (22 дні л/л), жовтень 2014року - нараховано 64534,06 грн., до виплати 51949,91 грн. (19 днів л/л, вихідна допомога на пенсію, компенсація за невикористані дні відпустки), всього нараховано 96974,41 грн., до виплати 78064,39 грн.

Відповідно до виписці по картковому рахунку, відкритому в АТ Комерційний банк «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_1, за період з 09.07.2018 - 07.10.2018 ріук 14 вересня 2018 року на картковий рахунок НОМЕР_1 ТОВ «Краснолиманське» було зарахована заробітна плата в сумі 78064,39 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення стиорін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що нараховані відповідачем суми, належні позивачеві при звільненні, були виплачені ТОВ «Краснолиманське» в день пред'явлення звільненим ОСОБА_1 вимоги про розрахунок, а саме 14.09.2018 року, що виключає відповідальність відповідача перед позивачем, передбачену ст.117 КЗпП України.

Зазначений висновок суду першої інстанції в основному є правильним.

Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За приписами ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визнає орган, який виносить рішення по суті спору.

Про обов'язок роботодавця виплатити працівнику в день його звільнення тих сум, які належать йому від такого роботодавця при звільненні, зазначається і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за п.20 якої, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

У позовній заяві позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 жовтня 2014 року по 14 вересня 2018 року (972 робочі дні), які відповідач виплатив йому 14 вересня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи в день звільнення ОСОБА_1 не працював. Згідно наказу ТОВ «Краснолиманське» від 03.10.2014 року №187к «Про встановлення простою підприємства» на підприємстві в цілому був встановлений простій з причин, не пов'язаних з виною працівників.

Згідно наказу ТОВ «Краснолиманська» від 15.01.2018 року №2 «Про поновлення господарської діяльності підприємства» господарська діяльність підприємства поновлена з 15 січня 2018 року, пунктом 2 якого, зокрема наказано не пізніше ніж в три денний термін приступити до врегулювання трудових відносин із працівниками, які перебували у штаті підприємства станом на 1.10.2014 року.

В матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_1 на ім'я директора ТОВ «Краснолиманське» від 14.09.2018 року, в якій він просить здійснити виплату сум, належних йому при звільненні. При цьому зазначає, що з дня його звільнення 27.10.2014 року і до дня подачі даної заяви він не звертався на підприємство з вимогами розрахунку, тобто про виплату належних йому при звільненні сум.

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» 14 вересня 2018року ОСОБА_1 за період 18.07.2014 - 27.10.2014 рік були нараховані і виплачені у повному обсязі розрахункові суми в розмірі 96974,41 грн., в тому числі помісячно: липень 2014 року - нараховано 6545,33 грн., до виплати 5268,99 грн. (11 днів л/л), серпень 2014року - нараховано 12124,56 грн., до виплати 9760,27 грн. (20 днів л/л), вересень 2014 року - нараховано 13770,46 грн., до виплати 11085,22 грн. (22 дні л/л), жовтень 2014року - нараховано 64534,06 грн., до виплати 51949,91 грн. (19 днів л/л, вихідна допомога на пенсію, компенсація за невикористані дні відпустки), всього нараховано 96974,41 грн., до виплати 78064,39 грн.

Оскільки належна ОСОБА_1 від підприємства неоспорювана сума була виплачена йому у строки, зазначені у частині першій ст. 116 КЗпП України (не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відповідальності відповідача, встановленої ст. 117 КЗпП України за період з 28 жовтня 2014 року по 14 вересня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 27.10. 2014 року ОСОБА_1 на ім'я директора ТОВ «Краснолиманське» написана заява про звільнення його за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію і в цей же день виданий наказ.

В матеріалах справи також містяться копія заяви ОСОБА_1 від 27.10.2014 року про виплату йому допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, згідно колективної угоди, п.8.3 з відміткою відділу кадрів, а також заяви ОСОБА_1 про виплату йому всіх належних при звільненні сум від 26 листопада 2014 року, направлене факсом та від 29 листопада 2014 року, адресоване ТОВ «Краснолиманське», ДП «Краснолиманська» з поверненням відправнику без вручення адресату.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу ТОВ «Краснолиманське» від 03.10.2014 року №187к «Про встановлення простою підприємства» на підприємстві в цілому був встановлений простій з причин, не пов'язаних з виною працівників.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 5 вересня 2014 року приблизно о 12:00 невстановленими особами було здійснено захват адміністративної будівлі ДП «ВК «Краснолиманська», яке розташоване у м. Родинське Донецької області, що перешкодило його нормальній роботі. 01.10.2014року озброєні люди, контролюючи територію та органи управління ДП «ВК «Краснолиманська» із застосуванням погроз насильства видворили всіх працівників ТОВ «Краснолиманське» з території підприємства, в результаті чого відбулося захоплення майна ТОВ «Краснолиманське» та позбавлення його права на діяльність. Витягом з кримінального провадження від 11.09.2014року підтверджено, що за фактом протиправних дій третіх осіб порушено кримінальне провадження за правовою кваліфікацією ст.341 КК України та внесено до ЄРДР 11.09.2014року за № 000546. Зазначені обставини встановлені Сертифікатом (висновком) № 1348 Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 4 листопада 2014року № 4473/05-4 та Сертифікатом № 2024 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 1 грудня 2014 року № 5509/05-4, повідомленням Прокуратури Донецької області від 29.06.2016року № 17/г-1540 вих-16 про перебування в провадженні СВ СУ прокуратури області кримінального провадження № 000546 від 11.09.2014 за фактом захоплення ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське» та подальшого заволодіння майном вказаних підприємств, в якому ТОВ «Краснолиманське» має процесуальний статус потерпілого, витягами з кримінального провадження № 000546.

Тобто, на день звільнення ОСОБА_1 вже існували обставини непереборної сили, що перешкоджало нормальній роботі адміністрації ТОВ «Краснолиманське».

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 11 лютого 2015 року зобов'язано ТОВ «ВК «Краснолиманська» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову вихідну допомогу у зв'язку з виходом на пенсію у сумі 23 568 грн. 78 коп. Згідно відмітки відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 17.02.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення на підставі п.8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже і на момент ухвалення зазначеного рішення існували обставини непереборної сили, що унеможливлювало виплату всіх належних позивачу сум.

Тобто, відсутня вина відповідача у несвоєчасній виплаті належних позивачу сум при звільненні, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, виключає відповідальність відповідача перед позивачем, передбачену ст.117 КЗпП України.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє Сакун В.А., залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайоннго суду Донецької області від 30 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 21.02.2019 року.

Суддя-доповідач О.С.Санікова