Справа № 214/3264/19
2/214/1970/19
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

04 вересня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря Фастовець Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу № 214/3264/19 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання незаконним рішення, поновлення на квартирному обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконним рішення, поновлення на квартирному обліку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно наказу за № 235 від 25.09.2013 року, командуючого військової частини № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , командира ПР СБ, звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я, за ст. 26 частини 6 пункту «б» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На квартирному обліку він перебував з 22.11.2001 року житлово-побутової комісії військової частини в складі трьох осіб дружини ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , відповідно до протоколу № 8 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_2 від 22.11.2001 року.

Відповідно до протоколу № 3 від 22.02.2019 року затвердженого командиром в/ч НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 та членів його сім`ї було знято з квартирного обліку відповідно до пункту 15, пп. 2) п. 26 Постанови № 470 від 11.12.1984 року «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», що унеможливлює перебування осіб на квартирному обліку в даному населеному пункті.

Згідно паспорту ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в житловому будинку, загальною площею 46,9 кв.м., який належить на праві власності його дружині ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 22.06.2015 року приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Трошиною С.А. по реєстру 865. До цього часу він був зареєстрований за місцем знаходження військової частини НОМЕР_2 , а саме в АДРЕСА_2 . При звільненні його зняли з реєстраційного обліку і він був вимушений зареєструватися за адресою: АДРЕСА_1 .

18.02.2019 року відповідно до рапорту ОСОБА_1 , направленого на адресу в/ч, було надано заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про внесення змін до облікових даних квартирної справи позивача з проханням виключити їх з квартирної черги в зв`язку з набуттям права власності на житлове приміщення. Вислуга років позивача як військовослужбовця Національної гвардії України понад 20 років, вийшов на пенсію у вересні 2013 року за станом здоров`я. З оскаржуваного рішення ЖПК в/ч 3011 від 22.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 знятий з квартирного обліку частини у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Вважає зазначене рішення незаконним з таких підстав.

Так, у частині першій, дев`ятій статті 12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Такі ж умови та правила передбачені і нормами ст. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений; постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 року, та п. 3.12 Інструкції організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, що затверджена наказом МВС України від 28.07.2007 року №278.

Вказане свідчить, що він повинен залишатися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення і підстав для його зняття з квартирного обліку немає, оскільки положення п. 2 ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР до спірних правовідносин не застосовуються, так як регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскаржуване рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 вважає незаконним, таким, що порушує цивільні права, позбавляє можливості реалізувати конституційне право на забезпечення житлом, шляхом включення до списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов або отримати грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення.

19.06.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд в задоволені позовних вимог відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач з 22.11.2001 року був зарахований на квартирний облік за загальною чергою при в/ч НОМЕР_1 . При постановці на облік довідки з попередніх місць служби, а саме в/ч НОМЕР_3 та 3064 надані не були. Квартирна справа позивача не поновлювалась та зміни не вносились, оскільки позивач надавав документи не в повному обсязі. У 2018 році в/ч НОМЕР_1 отримала лист з документами, від позивача з яких встановлено, що дружина позивача набула права власності на житловий будинок, що свідчить про забезпечення осіб, перебуваючих на квартирному обліку, житловим приміщенням та згідно п. 1 ст. 40 ЖК УРСР є підставою для зняття з квартирного обліку. В ході перереєстрації квартирної справи в 2018 році встановлено, що позивач із членами родини зареєстровані поза межами населеного пункту розташування в/ч, а саме м. Кривий Ріг та м. Кропивницький, що в супереч ст. 31 ЖК УРСР унеможливлює надання житлового приміщення та згідно ч. 2 пп.2 ) ст. 40 ЖК УРСР підлягає зняттю з квартирного обліку. Позивачем не було будь-яким чином поперджено командування в/ч про обрання проживання іншого населеного пункту з урахуванням існуючого порядку реєстрації для поставлення його на чергу для отримання житла в територіальному управлінні Національної гвардії України, або до іншої військової частини. Місце реєстрації позивачем було змінено самостійно (а.с. 37-40).

29.07.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 85-87). В якому остання зазначає, що відповідно до протоколу №3 від 22.02.2019 року затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 та його членів сім`ї було знято з квартирного обліку відповідно до пункту 15, пп. 2) п.26 Постанови №470 від 11.12.1984 року «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, «що унеможливлює перебування осіб на квартирному обліку в даному населеному пункті».

Так, Відповідач стверджує, що позивач самостійно змінив місце реєстрації, з чим не можна погодитися. Позивач до 03.07.2015 року був зареєстрований за місцем знаходження військової частини, а саме АДРЕСА_2 , тобто за місцем знаходженням військової частини НОМЕР_2 . При звільненні позивача при підписанні обхідного листа військова частина зобов`язала знятися з обліку військової частини і він був вимушений зареєструватися за адресою АДРЕСА_1 .

Пункти 2, 3 ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР визначають, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, зокрема, у випадках виїзду на постійне проживання до іншого населеного пункту, а також припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Зміст положень ч. 1 ст. 36, ч. 1 ст. 37, пункти 2, 3 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР. ч. 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказує, що обставина виїзду на постійне проживання до іншого населеного пункту не може бути застосована як підстава для зняття у військовій частині з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, звільнених з військової служби у запас за станом здоров`я, адже взяття військовослужбовця на відповідний облік не було пов`язане з місцем проживання.

Оскільки взяття військовослужбовця на такий облік за місцем служби у військовій частині пов`язано з обставиною перебування на військовій службі (що збігається із місцем роботи та трудових відносин у розумінні правил ч. 1 ст. 37, п. З ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР), тому спірні відносини необхідно вирішувати з урахуванням законодавчих винятків, коли припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією не є підставою для зняття з обліку особи як такої, шо потребує поліпшення житлових умов.

Такий виняток визначено у ч. 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", де не обумовлено обставини місця проживання, однак зазначено про перебіг строку, до якого звільнений в запас Збройних Сил України перебуває у військовій частині на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Закінченням цього строку є одна з двох умов: обставина одержання житла з державного фонду, або, за його бажанням, грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення. В зв`язку з чим вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 до зали судового засідання не з`явились. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 до зали судового засідання також не з`явився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до таких висновків.

ОСОБА_1 є старшим лейтенантом запасу Збройних Сил України і проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (3030) Національної гвардії України, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , що визнавалося сторонами по справі, та додатковому доказуванню не підлягає.

15.10.2005 року ОСОБА_1 зареєстрував своє місце проживання у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України у АДРЕСА_2 (а.с. 6).

15.11.2005 року позивачем подано рапорт про зарахування його на квартирний облік для отримання житла (а.с. 25).

Рішенням житлово-побутової комісії від 18 листопада 2005 року (протокол № 9) ОСОБА_1 було прийнято на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 22.11.2001 року (згідно протоколу № 3 засідання ЖПК військової частини НОМЕР_2 ), з занесенням в список загальної черги, для одержання житлового приміщення на загальних підставах (а.с. 23 - зворот), оскільки квартири чи будинку у власності ні позивач, ні члени його родини не мали, мешкали у службовому приміщенні та потребували поліпшення житлових умов.

Згідно довідок від 20.02.2006 року та 17.04.2007 року право власності на земельні ділянки під забудову, будинки чи квартири, за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не зареєстроване (а.с. 24.)

Наказом командувача військової частини № НОМЕР_1 за № 235 від 25.09.2013 року ОСОБА_1 було звільнено з 25 вересня 2013 року у запас Збройних Сил України за станом здоров`я на підставі пункту «б» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 7- зворот).

Згідно інформації з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 114204559 від 16.02.2018 року ОСОБА_3 , дружині позивача, належить на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 46,98 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 22.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А. (а.с. 19).

Доньці дружини позивача ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 28 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору виділу в натурі частини із нерухомого майна від 24.04.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори (а.с. 20).

03 липня 2015 року ОСОБА_1 було знято з реєстрації місця проживання у АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_2 ) і 03 липня 2015 року зареєстровано місце проживання у АДРЕСА_1 (а.с. 6-зворот).

18.02.2019 року ОСОБА_1 своїм рапортом адресованим голові житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , просив внести зміни до облікових даних його квартирної справи, а саме виключити з квартирної черги його дружину ОСОБА_3 та доньку дружини ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що вони набули права власності на житлові приміщення та додав їх заяви (а.с. 17, 17- зворот, 18).

Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22.02.2019 року (протокол № 3) ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку на підставі, зокрема, частини другої статті 40 ЖК Української РСР у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту та у зв`язку з забезпеченістю житлом, та не надання всіх документів для квартирної справи (а.с. 13-14).

Розглядаючи кожну підставу зазначену відповідачем в оскаржуваному протоколі суд дійшов до таких висновків.

Згідно з п. 3.3 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, що затверджена Наказом МВС України від 28.07.2007 року № 278 (надалі за текстом Інструкція), з метою дотримання вимог чинного законодавства при веденні обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та використання житлової площі у військових частинах утворюються житлово-побутові комісії.

Відповідно до п. 3.4.2. Інструкції на житлово-побутові комісії покладаються унесення змін до облікових справ військовослужбовців.

Згідно з п. 3.15 Інструкції, військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого потреба в наданні житла минула; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби через службову невідповідність, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; в інших випадках, передбачених законодавством.

Суд вважає необґрунтованою підставу зазначену відповідачем у протоколі для зняття з квартирного обліку позивача не надання всіх документів для квартирної справи, оскільки законодавством не передбачена можливість зняття з узагальненого списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) та зі списку осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень, у зв`язку з не проходженням щорічної перереєстрації облікової справи. А ведення облікових справ військовослужбовців покладено на житлово-побутові комісії.

У статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно з частинами першою, четвертою статтею 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

За частиною другою статті 46 ЖК Української РСР громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні положення містяться й у пункті 29 Порядку про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року та ч. 1 пункту 3.21 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, що затверджена Наказом МВС України від 28.07.2007 року № 278.

Разом з тим, у пункті 3.21 Інструкції передбачено, що якщо військовослужбовець, який перебуває на обліку, обирає для проживання після звільнення з військової служби, з урахуванням існуючого порядку реєстрації, інший населений пункт, відповідний командир військової частини на прохання військовослужбовця за 6 місяців до звільнення в запас або у відставку за віком подає до територіального управління Національної гвардії України або до іншої військової частини необхідні документи для взяття військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання житла, на підставі отриманого повідомлення з військової частини про поставлення такого військовослужбовця на чергу для отримання житла в територіальному управлінні Національної гвардії України або до іншої військової частини, після чого він знімається з квартирного обліку за останнім місцем служби. Він також може скористатися правом отримати житлове приміщення після звільнення з військової служби від виконавчого органу районної, міської, районної в місті ради на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.

Системний аналіз вищевказаних положень Інструкції свідчить, що у випадку, коли військовослужбовець, який перебуває на обліку, обере для проживання після звільнення з військової служби інший населений пункт він зобов`язаний повідомити про це командира військової частини за 6 місяців до звільнення в запас або у відставку, який у свою чергу подає до територіального управління Національної гвардії України або до іншої військової частини необхідні документи для взяття військовослужбовця на квартирний облік.

Якщо військовослужбовець на момент звільнення у запас не виявить такого бажання (щодо зміни місця проживання) він залишається на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Судом установлено, що після звільнення у запас 25.09.2013 року, позивач був зареєстрований за місцезнаходженням військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у м. Кропивницький (Кіровоград) Кіровоградської області, тому відповідно до положень статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» повинен залишатися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Згідно з пунктом 30 Порядку про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року, військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Вказане свідчить, що представник позивача помилково вважає, що положення статті 40 ЖК Української РСР до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки перелік підстав для зняття особи з квартирного обліку, наведений у пункті 30 Порядку, не є вичерпним.

Таким чином, положення пункту 2 частини другої статті 40 ЖК Української РСР містять норми, які регулюють підстави і порядок саме зняття з обліку військовослужбовця.

Вказаний висновок щодо застосування статті 40 ЖК Української РСР викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі № 676/1650/16-ц (провадження № 61-11369св18) та від 06 березня 2019 року у справі № 565/618/18 (провадження № 61-45198св18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 2 частини другої статті 40 ЖК Української РСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Вважаючи, що зміна у липні 2015 року зареєстрованого місця проживання свідчить про виїзд ОСОБА_1 на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, останнього рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 20 лютого 2019 року (протокол № 3) було знято з квартирного обліку зокрема і на підставі частини другої статті 40 ЖК Української РСР у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно змінив постійне місце проживання, оскільки він під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (3030) Національної гвардії України з 15.10.2005 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить штамп у паспорті громадянина України на сторінці місце проживання (а.с. 6).

Однак після того, як дружина позивача ОСОБА_3 отримала у власність на підставі договору дарування від 22.06.2015 року, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19), позивач ОСОБА_1 03.07.2015 року знявся з реєстрації за попереднім місцем мешкання та зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-зворот).

Факт дійсного проживання позивача ОСОБА_1 за вище зазначеною адресою підтверджується також довідкою № 761 від 20.02.2018 року виданою секретарем виконкому Бобринецької міської ради. Зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 мешкає на території АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 , донькою дружини ОСОБА_4 , та за період з 2015 року склад сім`ї не змінювався (а.с. 96).

Твердження позивача, що при підписанні обхідного листа військова частина зобов`язала його знятися з обліку військової частини і він був вимушений зареєструватися за адресою: АДРЕСА_1 , не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки не підтверджені жодними доказами. Натомість спростовуються матеріалами справи. Адже позивач був звільнений у запас 25.09.2013 року, однак продовжував бути зареєстрованим за адресою військової частини. Лише 03.07.2015 року, майже через два роки після звільнення, позивач був знятий з реєстрації за адресою військової частини, після того коли дружина позивача 22.06.2015 року отримала у власність житловий будинок, в якому і зареєструвався позивач. При цьому позивач знімався з реєстрації місця мешкання у військовій часині та реєстрував нове місце мешкання в один і той же день, а саме 03.07.2015 року.

Обираючи для проживання після звільнення з військової служби інший населений пункт він зобов`язаний був повідомити про це командира військової частини, відповідно до п. 3.21 Інструкції, однак вказаний обв`язок не виконав, і лише в лютому 2018 року надав довідку про склад сім`ї, де значилася адреса місця проживання АДРЕСА_1 (а.с. 94, 96)

Позивач стверджує, що його знято з квартирного обліку відповідно до п. 15, пп. 2 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року за № 470, «що унеможливлює перебування осіб на квартирному обліку в даному населеному пункті». Однак дане твердження не в повній мірі відповідає дійсності, оскільки як слідує витягу з протоколу № 3 засідання ЖПК в/ч 3011 від 22.02.2019 року, при огляді квартирної справи виявлені декілька недоліків, серед яких і порушення вище вказаних Правил.

Як зазначено в пп. 2 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року за № 470, громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Вказані норми кореспондуються з нормами закріпленими в ст. 40 ЖК Української РСР, які, як зазнавалося вище, підлягають до застосування до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що зміна у липні 2015 року зареєстрованого місця проживання свідчить про виїзд ОСОБА_1 на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Окрім виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту відповідач для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, також посилається на забезпечення останнього житлом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Аналогічні положення містяться й у пункті 30 Порядку про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року та пункті 3.15 Інструкції. Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, що затверджена Наказом МВС України від 28.07.2007 року № 278.

При взятті позивача на квартирний облік ні він, ні члени його родини, не мали у власності житлових приміщень, про що надавались відповідні довідки, які містять в матеріалах квартирної справи № 119, та відповідно потребували поліпшення житлових умов (а.с. 21-25 ).

Однак, згідно інформації з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 114204559 від 16.02.2018 року ОСОБА_3 , дружині позивача, належить на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 46,98 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 22.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А. (а.с. 19).

З викладеного слідує, що дружина позивача отримала у власність житловий будинок на підставі договору дарування, зареєструвала там місце проживання позивача. В зв`язку з чим, він має право там проживати, оскільки члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у належному йому будинку, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (стаття 156 Житлового кодексу УРСР).

Виселення членів сім`ї можливе у випадку, якщо члени сім`ї систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Тобто за відсутності порушень з боку позивача він не може бути виселений із будинку, що належить члену його сім`ї.

З викладеного слідує, що внаслідок отримання житлового будинку дружиною позивача у власність, фактичним їх проживанням у ньому, з реєстрацією місця мешкання саме в цьому житлі, житлові умови позивача поліпшилися, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла.

Таким чином, повно та всебічно з`ясували обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки рішення житлово-побутової комісії військової частини Національної гвардії України сформоване у протоколі № 3 від 22.02.2019 року стосовно зняття ОСОБА_1 зі складом сім`ї, з квартирного обліку є правомірним.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання незаконним рішення, поновлення на квартирному обліку відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, , адреса: вул. Володимира Великого, 93, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Суддя А.В. Ткаченко