ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/4088/17

Провадження № 22-ц/818/3587/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Бровченка І.О., Маміної О.В.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнябез повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 квітня 2019 року, ухвалене суддею Бугерою О.В., -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість в сумі 130 116,83 грн, три проценти річних в сумі 3 251,00 грн.

Позов мотивований тим, що 23.06.2016 року ОСОБА_2 отримав у нього гроші в сумі 5 000 дол. США, що станом на 03.07.2017 року складає 130 116,83 грн, і зобов`язався повернути борг 01.09.2016 року, але відповідач суму боргу не повернув.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 130 116,83 грн. та три відсотки річних в сумі 3 251,00 грн.; а всього 133367 гривень 83 копійки та суму сплаченого судового збору в розмірі 1333 гривні 69 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується розпискою від 23.06.2016 року, написаною власноручно відповідачем та засвідченою його підписом. Відповідач зобов`язання не виконав, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що відповідач в судовому засіданні надавав свідчення, що грошових коштів від ОСОБА_1 він не отримував, у правовідносини з ним не вступав. Відповідачем надавались докази, які свідчать про виконання робіт на користь ОСОБА_3 , які були долучені до відзиву.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у позику відповідачеві грошову суму еквівалентну 5 000 доларів США, що станом на 23.06.2016 року складало 125 000,00 грн., яку останній зобов`язався повернути не пізніше 01.09.2016 року, про що свідчить оригінал розписки, поданої позивачем, який долучений до матеріалів цивільної справи.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина перша статті 610 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц.

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Установивши, що оригінал розписки, складений ОСОБА_2 міститься в матеріалах справи та знаходився у позивача, суд першої інстанції правильно вважав невиконаним обов`язок по поверненню боргу. Суд першої інстанції критично оцінив наведені ОСОБА_2 доводи про те, що текст розписки виконаний не ним та грошових коштів від позивача він не отримував, договорів з ним не укладав, та обгрунтовано вважав їх такими, що не можуть спростувати доводи позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить заперечень щодо розрахунку суми боргу.

Доводи відповідача, що він був допитаний в якості свідка і пояснював, що не брав грошей у позивача і не вступав з ним у правовідносини не є в даному випадку належним доказом і спростовується оригіналом розписки. Належним доказом мав бути висновок експертизи, з якого вбачається, що відповідач не складав цієї розписки, але така експертиза була судом призначена, але не проведена. Відповідач не сприяв суду в наданні належного доказу.

Доводи про виконання якихось робіт для ОСОБА_3 колегія суддів відхиляє, оскільки сам відповідач у відзиві на позов зазначав, що "прямих доказів надання послуг, відповідач не має змоги надати суду"(а.с. 74).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374, ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права підстав для задоволення апеляційної скарги - не має.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 квітня 2019 року - залишити без змін.

Дію рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 квітня 2019 року - відновити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна