РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Саландяк О.Я.

секретаря: Гресик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жмеринці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 130/3019/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звільнення від сплати періодичних платежів аліментів, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, -

в с т а н о в и в:

В позовній заяві, що надійшла до суду 27.12.2018 року позивач ОСОБА_1 виклала наступну позицію. ОСОБА_3 із відповідачем ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Із відповідачем вони у шлюбі не перебували, дитину спільно утримували та виховували під час спільного проживання у відповідача в м.Жмеринка Вінницької області. У 2013 році через погіршення відносин із відповідачем, позивач переїхала до своїх батьків в с.Гибалівка Шаргородського району Вінницької області на проживання, однак відповідач відмовився передати їй на виховання сина ОСОБА_4 У час, коли син проживав із відповідачем за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.02.2013 року із позивачки на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2013 року і до досягнення повноліття, яке набуло законної сили та за яким 01.04.2013 року видано виконавчий лист. З 28.01.2013 року аліменти позивачкою не сплачувались, оскільки розгляд справи було проведено у її відсутність, копію постанови про відкриття провадження вона не отримувала, до відділу ВДВС не викликалась. У 2015 році в задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав позивачки відмовлено, після чого на початку червня 2015 року відповідач привіз їй сина ОСОБА_5 та з 01.06.2015 року по даний час неповнолітній син сторін проживає із позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Таким чином позивачка вважала, що відповідач з 01.06.2015 року втратив право на отримання від неї аліментів, та він запевнив її, що звернеться до Шаргородського ВДВС з заявою про відкликання виконавчого листа про стягнення з неї аліментів, у зв»язку із тим, що дитина вподальшому буде проживати з нею, однак він цього не зробив, а позивачка із позовом про звільнення від платежів та з метою припинення нарахування аліментів не зверталась, та із позовом про стягнення аліментів на свою користь на утримання сина не зверталась. В кінці березня 2018 року позивачка дізналась про порушення відповідачем своїх прав, коли поштовим зв»язком отримала постанову про арешт майна божника від 15.03.2018 року при примусовому виконанні виконавчого листа №130/271/13-ц, виданого 01.04.2013 року, у зв»язку із наявною заборгованістю у сумі 26722,57 грн. за період часу з 28.01.2013 по 01.03.2018 року.

Згідно з довідкою-розрахунком, виданою Печерським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м.Київ, розмір заборгованості зі сплати аліментів відповідача нараховано починаючи з 28.01.2013 по 01.06.2015 р. (за час коли дитина проживала з батьком) у сумі 10122,57 грн., а з 01.06.2015 по 30.11.2018 року (за час коли дитина проживала з позивачкою та перебувала на її повному утриманні) - 18015,70 грн. У квітні 2018 року позивачка офіційно працевлаштувалась і із її заробітної плати щомісячно утримуються аліменти на користь відповідача, сума яких станом на 31.11.2018 року становить 13518,20 грн. Вважає, що її заборгованість в період від 01.06.2015 року по 30.11.2018 року є наслідком того, що відповідач не дотримався своєї обіцянки, виконавчий лист не відкликав, не повідомив відділи ВДВС про дату та час, з яких дитина перебуває не на його, а на її повному утриманні. ЇЇ заборгованість зі сплати аліментів відповідачу у сумі 10122,57 грн., нарахована, починаючи з 28.01.2013 по 01.06.2015 року за час, коли дитина проживала із відповідачем, уже фактично погашена стягнутими аліментами з її заробітної плати в період з квітня по 30.11.2018 року, в загальній сумі 13518,20 грн. Однак її борг у сумі 17620, 07 гривень, що зазначений у розрахунку заборгованості по аліментах, виданому 07.12.2018 року, залишається не погашеним, у зв»язку із чим арешт на усе належне її майно, накладений у зв»язку із заборгованістю за аліментами не може бути знятим, так як порушує її законні права як власника майна, в тому числі для отримання доходів з метою забезпечення належних умов проживання сина. Вважає, що з 01.06.2015 року істотно змінились обставини, що існували на час постановлення рішення про стягнення з неї аліментів на користь відповідача, оскільки син сторін перестав проживати з батьком, а став проживати з матір»ю, тобто змінився її сімейний стан, як особи, яка сплачує аліменти та яка їх одержує, тому враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, вважає, з посиланням на ст. 181, 180, ч.1 ст. 8, ст.ст. 179-181 СК України, за необхідне звернутись до суду із позовом за захистом свого порушеного права шляхом звільнення від примусового стягнення на користь батька дитини аліментів, у зв»язку зі зміною його сімейного стану, як платника аліментів та особи, яка їх отримує, й проживанням неповнолітнього сина з 01.06.2015 року. Вважає, що зміна неповнолітнім сином сторін місця проживання і проживання його з 01.06.2015 року по теперішній час з позивачем і перебування його на повному утриманні позивачки, свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення з неї аліментів на користь відповідача і має тягнути за собою не лише звільнення її від сплати аліментів, а й звільнення її від сплати заборгованості за аліментами за період з 01.06.2015 року по 30.11.2018 року на підставі ч.2 ст. 197 СК України.

Перед поданням даного позову до суду, позивачкою вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме 10.04.2018 року відповідачу надіслано листа з пропозицією вирішення даного спору стосовно відкликання виконавчого листа та звільнення її від заборгованості зі сплати аліментів в добровільному порядку, однак відповіді не отримано та ніяких дій відповідач не вчинив.

За заявою позивачки Шаргородським районним судом Вінницької області 17 травня 2018 року видано судовий наказ, яким із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 травня 2018 року. Наказ є чинним та на його виконання із відповідача стягуються аліменти.

Позивачка з квітня не мала матеріальної можливості звернутись із позовом до суду, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі та за потреби у лікуванні. Також позивачка з 01.04.2018 року працевлаштувалась, а відповідач не відкликав виконавчий лист, із її заробітної плати на його користь стягуються щомісячно по 400 грн. аліментів та понад 1000 грн. заборгованості по виконавчому провадженню № 53066969 за період з 01.04.2018 по 30.11.2018 року. За цей період з доходів позивачки утримано 13518,20 грн. аліментів які знаходяться на депозитному рахунку Шаргородського РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області та із цих коштів 10122,57 грн. є аліментами, які підлягають передачі відповідачу за період, коли син дійсно проживав із ним (28.01.2013 по 01.06.2015). Решта аліментів утворили заборгованість після 01.06.2015 року, з того часу як дитина стала проживати із позивачкою, на її майно накладено арешт, що перешкоджає їй реалізовувати її права як власника щодо належного їй майна, у тому числі для отримання доходів з метою забезпечення належним умов проживання сина. З посиланням на ст.ст. 8 ч.1, 18 ч.2179-181, ч.2 ст. 197 СК України, 133, 141, ч.4 ст. 273 ЦПК України просить звільнити її від періодичних платежів сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, присуджених рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.02.2013 року у справі №130/271/13-ц, в твердій грошовій сумі у розмірі 400 (чотириста) гривень щомісяця і до досягнення дитиною повноліття з 01 червня 2015 року; звільнити її від сплати заборгованості за аліментами в сумі 31533,90 грн., що утворилась за період з 01.06.2015 року по 30.11.2018 року та яка була нарахована на підставі виконавчого листа №130/271/13-ц, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 01.04.2013 року, а також стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з 1409,6 грн. оплаченого судового збору при подачі позову до суду, 352, 40 за подачу заяви про забезпечення позову, 1000 гривень сплачених за надання правничої допомоги.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6 у наданих суду письмових поясненнях (а.с. 61-63) висловлено наступну позицію. Шаргородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій як третя особа у справі повідомляє суд, що вважає позовну заяву ОСОБА_1 підставною, підтримує заявлені нею вимоги. Позивач поданими до позову документами підтвердив факт проживання із нею неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4 з 01.06.2015 року по теперішній час, тобто дитина проживає не одержувачем з аліментів, а з їх платником, що порушує норму ст. 180 СК України, відповідно до якої право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. У зв»язку із зміною місця проживання неповнолітньою дитиною (переїздом від батька до матері), відповідач ОСОБА_2 фактично втратив право на отримання аліментів від ОСОБА_1, однак в добровільному порядку не подав заяви до Шаргородського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, не відкликав виконавчий лист по стягненню з ОСОБА_1 на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На теперішній час від відповідача ОСОБА_2 заява про відкликання виконавчого листа не надходила, а відтак у державного виконавця не виникли юридичні підстави для припинення нарахування аліментів та їх стягнення за виконавчим документом з ОСОБА_1 на користь їх одержувача ОСОБА_2 За наявними у виконавчому провадженні документами, згідно довідки-розрахунку заборгованостіПечерського РВДВС м.Київ ГТУЮ в м.Києві, розмір заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів на користь відповідача, нарахований починаючи з 28.01.2013 року по 01.06.2015 року (час коли дитина проживала з батьком) становить 10122,57 грн. За час 01.06.2015 року по 30.11.2018 року (час, коли дитина проживала з платником аліментів та перебувала на її утриманні), ОСОБА_1 згідно даних виконавчого провадження нараховано аліменти у сумі 18015,70 грн, а станом на 21.01.2019 року сума нарахованих аліментів становить 20042,70 грн. У квітні 2018 року ОСОБА_1 офіційно працевлаштувалась і з її заробітної плати щомісячно утримуються аліменти на користь відповідача, сума яка стягнута з відповідача станом на 30.11.2018 року становить 13518,20, а станом на 21.01.2019 18309,53грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Кошти, які стягнуті як аліменти з ОСОБА_1 в загальній сумі 18309, 53 грн. будуть зберігатись на депозитному рахунку Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, а тому просить дані пояснення врахувати при винесенні рішення у справі.

У судові засідання позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином та завчасно повідомленою (а.с. 51, 78), не з»явилась, надала суду письмову заяву, у якій повідомила, що прибути у призначене судове засідання не зможе, позов підтримала, просила його задовольнити, оскільки справа є малозначною, повідомила, що її інтереси буде представляти представник за довіреністю ОСОБА_7 (а.с. 68).

Представник позивача згідно довіреності (а.с. 70) ОСОБА_7, будучи належним чином та завчасно повідомленим (а.с. 74) у судове засідання не з»явився, надав суду письмову заяву, у якій позов підтримав, просив його задовольнити, розгляд справи проводити у відсутність його та позивачки ОСОБА_1 (а.с.75)

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином та завчасно повідомленим (а.с. 74) у судове засідання не з»явився, правом подачі суду відзиву не позовну заяву не скористався, надав суду письмову заяву, у якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у повному обсязі, заперечень проти нього не має, просив провести розгляд справи у його відсутність, копію рішення надіслати за місцем проживання (а.с. 76).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6, будучи належним чином та завчасно повідомленою (а.с. 74) у судове засідання не з»явилась, надала суду письмову заяву, у якій підтримала вимоги позивача, виступивши таким чином на стороні позивача, просила розгляд справи здійснювати без участі третьої особи з урахуванням наданих суду письмових пояснень (а.с. 77)

Підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Інших заяв та клопотань до суду не надходило.

Ухвалою від 28.12.2018 року (а.с. 41) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 04.01.2019 року (а.с.47) прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, у зв»язку із необхідністю зясування обставин справи, з»ясування наявності спору щодо розміру заборгованості за аліментами.

Ухвалою від 05.02.2019 року (а.с.72-73) відкладено розгляд цивільної справи на 21.02.2019 року з метою надання відповідачу ОСОБА_2 права на виконання вимог ухвали від 04.01.2019 року в частині надання заяв по суті, оскільки копію позовної заяви із додатками та копію даної ухвали ним отримано вперше лише 05.02.2019 року, витребувано для огляду у судовому засіданні із Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області виконавче провадження №53066969.

Судом, на підставі заяв по суті, безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів, матеріалів виконавчого провадження №53066969, встановлено наступні обставини.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 І-АМ №088932 (а.с. 8), позивач ОСОБА_1 (а.с.6-7) та відповідач ОСОБА_2 являються батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно копії виконавчого листа у справі №130/271/13-ц, що виданий Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 1 квітня 2013 року у справі за позовом відповідача ОСОБА_2 до позивача ОСОБА_1 про стягнення аліментів, із останньої на користь першого стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій суті у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9)

Провадження за даним виконавчим листом відкрите постановою від 08.12.2016 головного державного виконавця Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3 (а.с.10-11).

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2016 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 130/271/13-ц, виданого 01.04.2013 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, що винесена державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м.Києва закінчено виконавче провадження за місцем роботи боржника ОСОБА_1, оскільки встановлено, що боржник проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12) та заборгованість ОСОБА_1 за аліментами складала 19522,57 гривень, а станом на 01.06.2015 року 10122,57 грн.(а.с.13). ОСОБА_1 отримано постанову від 15.03.2018 року про арешт майна боржника, попередження про добровільну явку до Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції для надання письмових пояснень стосовно боргу по невиплачених аліментах станом на 01.03.2018 року у розмірі 26322,57 грн. (а.с.14-16). Заборгованість ОСОБА_1 за аліментами станом на 01.04.2017 складала 26722,57 гривень (а.с. 17). Заборгованість ОСОБА_1 за аліментами станом на 30.11.2018 року становила 17620,07 грн., за період з квітня 2018 по листопад 2018 року нею сплачено 13518,20 грн. (а.с.18)

Відповідно до довідок Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області №264 та №265 від ІНФОРМАЦІЯ_5, №944 та № 945 від 04.10.2018 року до складу сім»ї позивача ОСОБА_1 в с.Гибалівка вул.Мурафське шосе, 4 входять дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19, 21) Син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 дійсно з 2015 року по даний час перебуває на повному утриманні ОСОБА_1 (а.с.20, 22).

Відповідно до довідки Шаргородської СЗОШ І-ІІІ ступенів №61 від 02.04.2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у 2017-2018 роках навчається у 4-б класі Шаргородської середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 (а.с.23)

Позивачкою ОСОБА_1 надано суду листа, згідно якого вона повідомляла відповідача ОСОБА_2 за адресою його місця проживання із пропозицією вирішити даний спір у добровільному порядку, шляхом відкликання виконавчого листа та відмови від заборгованості за аліментами, що виникла з часу перебування дитини на її утриманні (а.с. 25-27)

За заявою позивачки ОСОБА_1 (а.с. 28) Шаргородським районним судом Вінницької області 17 травня 2018 року видано судовий наказ, яким із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 травня 2018 року і до повноліття дитини (а.с. 29) та даний наказ пред»явлено до виконання до Жмеринського МРВДВС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 30).

Матеріалами виконавчого провадження №53066969 підтверджені обставини, встановлені у судовому засіданні. На 4 аркуші провадження міститься постанова про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2016 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 130/271/13-ц, виданого 01.04.2013 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, винесена державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м.Києва про закінчення виконавчого провадження за місцем роботи боржника ОСОБА_1, оскільки встановлено, що боржник проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 та виконавчий лист отримано Шаргородським РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області 07.12.2016 року. Згідно довідки, яка наявна на аркуші 5 станом на 01.10.2016 року заборгованість ОСОБА_9 за аліментами складала 19522,57 гривень, а станом на 01.06.2015 року 10122,57 грн., сплат аліментів за період з листопада 2014 по вересень 2016 року не було. 08.12.2016 головним державним виконавцем Вовк А.І. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 130/271/13-ц, виданого 01.04.2013 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, який міститься на аркуші 17 станом на 01.03.2018 року заборгованість ОСОБА_9 за аліментами складала 26322,57 гривень, сплат аліментів за період з жовтня 2016 по лютий 2018 року не було.

Державним виконавцем здійснювались заходи щодо встановлення майна та коштів боржника ОСОБА_1, останній надсилались копії відповідних постанов. Перше зворотнє поштове відправлення, яке достовірно свідчить, що ОСОБА_1 отримала документи із виконавчої служби міститься на 42 аркуші виконавчого провадження, та дата отримання документів вказана 06.03.2018 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, який міститься на аркуші 55 станом на 01.04.2018 року заборгованість ОСОБА_9 за аліментами складала 26722,57 гривень, сплат аліментів за період з жовтня 2016 по березень 2018 року не було.

Надалі у матеріалах виконавчого провадження наявні документи, які надавались боржником ОСОБА_1, які спрямовані на доведення тих обставин, що неповнолітній син ОСОБА_5, на утримання якого із неї стягуються аліменти перебуває на її утриманні: довідка з місця навчання дитини, довідка про склад сім»ї ОСОБА_1, та про утримання нею сина з 2015 року, а також відомості, які свідчать про сплату аліментів позивачкою, починаючи з квітня 2018 року у розмірі, що перевищує суми щомісячних стягнень.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, який міститься на аркуші 63 станом на 01.06.2018 року заборгованість ОСОБА_9 за аліментами складала 24487,71 гривень, сплачено аліментів за період з квітня по травень 2018 року 3034,86 грн.

У червні 2018 року із ОСОБА_1 стягнуто 1517, 43 грн. аліментів, у липні 2018 року 1661,99 грн. аліментів, згідно довідок, що містяться на 75, 83, аркушах виконавчого провадження.

ТОВ «ТБД «ОЛДІ», де працює позивачка повідомила, що за період з березня по вересень 2018 року з ОСОБА_1 було утримано та перераховано суму аліментів та боргу 11692,32 грн, сума боргу станом на 01.10.2018 року складає 17430,25 грн. та надано відповідний розрахунок, із якого вбачається, що із доходу позивача утримується 50%.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, який міститься на аркуші 87 станом на 01.02.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за аліментами складала 14857,74 гривень, сплачено аліментів за період з квітня 2018 по січень 2019 року 18309,53 грн., борг на кінець періоду 14857,74 грн.

Між сторонами виникли правовідносини щодо сплати періодичних платежів аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка в ході виконання рішення про стягнення аліментів змінила місце проживання та утримання із стягувача аліментів на боржника за аліментами, а також звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за цей період.

Суд приймає до уваги зазначені вище докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, надані сторонами та отримані судом у встановленому законом порядку, на їх підставі можливо встановити дійсні обставини справи, та у своїй сукупності, відповідно до свого внутрішнього переконання, дають змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування

Суд приймає до уваги аргументи позивача ОСОБА_1 про те, що з часу проживання із нею їх спільного із відповідачем малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто з 01.06.2015 року, право на отримання аліментів у відповідача ОСОБА_2 на утримання цієї ж дитини припинилось, а тому позивачка ОСОБА_10 підлягає звільненню від періодичних платежів у виді сплати аліментів у виниклих правовідносинах та звільненні від заборгованості, що виникла у неї з цього часу.

Частини друга статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Суд вважає, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Крім того, встановлена судом обставина щодо спільного проживання позивачки дитиною з 01.06.2015 року свідчить про матеріальне забезпечення позивачем сина сторін з вказаного часу, а тому ці встановлені судом обставини мають істотне значення у розмінні частини другої статті 197 СК України для задоволення позову про звільнення позивача від сплати заборгованості, починаючи з цього часу. При цьому суд бере до уваги повне і беззаперечне визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог та обставин, що викладені у позовній заяві та вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами щодо місця проживання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.06.2015 року із матір»ю самостійно за домовленістю між ними врегульовано батьками, що відповідає положенням ст. 9 СК України.

При вирішенні спору суд застосував відповідні норми Сімейного кодексу України, міжнародних нормативно-правових актів та інших законів, які спрямовані на забезпечення інтересів дитини, та які регулюють встановлені правовідносини.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ст.11 ч.ч.2, 3 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8,9 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з розясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Комплексний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Оскільки судом встановлено, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.06.2015 року проживає разом з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманні, а відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від дитини за іншою адресою, повністю визнав позов та викладені у ньому фактичні обставини, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про звільнення позивача від сплати періодичних платежів у виді аліментів та заборгованості по аліментам, які стягуються з неї за рішенням суду, починаючи з 01.06.2015 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За згодою батьків дитина має проживати у будь-кого з батьків чи інших близьких родичів, що не змінює встановлених обов"язків з утримання дитини та визначеного місця постійного проживання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 червня 2018 року у справі № 753/23672/16-ц (провадження № 61-23679св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 342/79/17 (провадження № 61-7416в18) та вважає, що внаслідок істотної зміни обставини в обов»язку сплати аліментів позивачем, покладеного на нього рішенням суду, а саме - повного перебування на його утриманні дитини з 01 червня 2015 року, настають наслідки звільнення її як платника аліментів від їх сплати батькові дитини, який дитину не утримував, проте за рішенням суду отримує від позивача аліменти. Таким чином суд прийшов до висновку, що право позивача ОСОБА_1 порушене, а тому підлягає захисту шляхом задоволення її позовних вимог.

Сплата позивачем аліментів на утримання сина, який проживає з нею не відповідає загальним засадам справедливості, та буде порушувати права неповнолітньої дитини, яка в разі подальшого відрахування коштів з заробітку матері, з урахуванням наявної суми заборгованості, буде щомісячно позбавлятись грошових коштів в сумі близько 1500 грн., які остання могла б використати на утримання сина.

Позивачка у позові послалась на положення ч.1 ст. 8, 179-181, ч.2 ст. 197 СК України, а також на положення ч.4 ст. 273 ЦПК України.

З урахуванням задоволення двох позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 1409,60 грн.(а.с. 1) Судовий збір, що сплачений при подачі заяви про забезпечення позову у сумі 352,40 (а.с.35) стягненню з відповідача не підлягає, оскільки у задоволенні такої заяви відмовлено (а.с. 47).

Щодо витрат на правничу допомогу, то судом оглянуто надані позивачем квитанцію №167 про прийняття 1000 гривень від ОСОБА_1А, розрахунок суми гонорару (а.с.33-34), угоду від 02.04.2018 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.31-32) та матеріали справи. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, суд, дослідивши опис робіт (послуг) адвоката, враховуючи вимоги співмірності, складність справи та виконаних робіт (наданих послуг), час необхідний адвокатові для надання послуг вважає, що заявлений розмір оплати за надану правову допомогу є співмірним із наданими послугами, відповідає складності справи, ціні позову, а тому у цій частині вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 1000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, Закону України "Про охорону дитинства"

Конвенції ООН «Про права дитини», ст.ст. 9, 150, 180, 181 ч.3, 197 ч.2, СК України, керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 13, 76-80, 89, 137, 141, 259, 263-265, ч.4 ст. 273, 275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звільнення від сплати періодичних платежів аліментів, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, мешканку с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Мурафське шосе б.4, і.н. НОМЕР_1, громадянку України, від періодичних платежів - сплати аліментів на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_10, і.н. НОМЕР_2, громадянина України, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які стягуються з неї згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2013 року у справі № 130/271/13-ц, в твердій грошовій сумі у розмірі 400 (чотириста) гривень щомісяця до повноліття сина з 01 червня 2015 року.

Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, мешканку с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Мурафське шосе б.4, і.н. НОМЕР_1, громадянку України, від заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що утворилась станом після 01 червня 2015 року.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_10, і.н. НОМЕР_2, громадянина України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, мешканку с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Мурафське шосе б.4, і.н. НОМЕР_1, громадянку України 1409 (одна тисяча чотириста дев»ять) гривень 60 коп судового збору та 1000 (одну тисячу) гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Я. Саландяк