19.02.2019 Справа № 380/1313/18
Провадження по справі № 2-і/380/1/19
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2019 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Косович Т.П.

при секретарі: Козуб І.С.

з участю адвоката: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві заяву ОСОБА_2 про відстрочення виконання ухвали Тетіївського районного суду від 13.12.2018 року,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання ухвали Тетіївського районного суду від 13.12.2018 року у справі за клопотання Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Мадонського районного суду Латвійської Республіки № С23082115 від 26 травня 2016 року, до моменту прийняття остаточного рішення Київським апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на вказану ухвалу.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_1 подану заяву підтримав.

Представник Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_3 як представник стягувача ОСОБА_4 проти відстрочення виконання рішення суду заперечила.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що подана заява про відстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 13.12.2018 року було задоволено клопотання Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Мадонського районного суду Латвійської Республіки № С23082115 від 26 травня 2016 року. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Мадонського районного суду Латвійської Республіки № С23082115 від 26 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у такому розмірі: на утримання дочки ОСОБА_5, латвійський ідентифікаційний номер: 0, щомісяця у розмірі 30% від визначеної у Латвійській Республіці мінімальної місячної зарплати; на утримання сина ОСОБА_6 ОСОБА_5, латвійський ідентифікаційний номер: 5, щомісяця у розмірі 30% від визначеної у Латвійській Республіці мінімальної місячної зарплати; на утримання дочки ОСОБА_7 ОСОБА_5, латвійський ідентифікаційний номер: 8, щомісяця у розмірі 30% від визначеної у Латвійській Республіці мінімальної місячної зарплати; на утримання сина ОСОБА_8, латвійський ідентифікаційний номер: 0, до 18 травня 2016 року - щомісяця у розмірі 25% від визначеної у Латвійській Республіці мінімальної місячної зарплати, а з 19 травня 2016 року - щомісяця у розмірі 30% від визначеної у Латвійській Республіці мінімальної місячної зарплати. Крім того з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, латвійський ідентифікаційний номер: 2, стягнуто 7596,26 євро заборгованості зі сплати аліментів за період з 25.09.2015 року по 08.08.2017 року, що в перерахунку за курсом Національного банку України становить 239670 (двісті тридцять девять тисяч шістсот сімдесят) гривень 36 копійок.

ОСОБА_2 в свою чергу подав апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду, яка 31.01.2019 року була прийнята до розгляду Київським апеляційним судом. В звязку з цим ОСОБА_2 просить відстрочити виконання ухвали Тетіївського районного суду від 13.12.2018 року про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Мадонського районного суду Латвійської Республіки № С23082115 від 26 травня 2016 року.

Відповідно до ст. 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який предявляється для виконання в порядку, встановленому законом.

При цьому підстав для відстрочення або розстрочення виконання рішення іноземного суду законодавством України не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенняпро стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей прийнято Мадонським районним судом Латвійської Республіки як судом першої інстанції, а тому Тетіївський районний суд Київської області не може приймати рішення про відстрочення виконання даного рішення, оскільки є лише судом, який визнає та надає дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду в Україні.

Крім того, заявником ОСОБА_2 не надано суду доказів на наявність обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо). Подання апеляційної скарги суд не вважає такою обставиною, яка б перешкоджала виконанню рішення суду.

А тому, керуючись ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.435, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання ухвали Тетіївського районного суду від 13.12.2018 року у справі за клопотання Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Мадонського районного суду Латвійської Республіки № С23082115 від 26 травня 2016 року, відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Т.П.Косович