Постанова

Іменем України

18 грудня 2019року

м. Київ

справа № 355/954/14-ц

провадження № 61-24313св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.

суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівнина рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 вересня 2016 року у складі судді Коваленка К. В.та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 рокуу складі колегії суддів: Журби С. О., Сержанюка А. С., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 16 травня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», укладений договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 197/КАМК/39/2008/980 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на придбання автотранспортного засобу на загальну суму 396 817,00 грн зі сплатою 19,00 % на рік строком до 15 травня 2013 року.

Відповідно до пункту 1.3. договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 130 810, 76 грн. зі сплатою 20,1% річних з обов`язковим щорічним переглядом розміру відсоткової ставки в залежності від значення українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб за 12 місяців з урахуванням маржі Банку не нижче ніж 5 % річних. Кредит надавався ОСОБА_1 для погашення прострочених відсотків та комісій за кредитним договором із строком до 31 жовтня 2013 року.

16 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з умовами якого остання зобов`язалася відповідати як солідарний боржник за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Позичальник ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 10 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 705 270, 37 грн.

Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 705 270, 37 грн та судові витрати у розмірі 3 654,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 12 вересня 2016 року в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не було належним чином доведено своїх вимог, оскільки оригінали кредитного договору, договору поруки та інших документів, якими банк обґрунтовує свої вимоги, зокрема первинних касових документів, так і не були надані суду, незважаючи на відповідну вимогу суду. Позивачем не підтверджено автентичності представлених ним копій документів, що унеможливило їх прийняття судом як доказів у справі. Оскільки вирішення питання про стягнення заборгованості за кредитом без дослідження умов укладених між сторонами відповідних договорів є неможливим, а рішення в такому випадку ґрунтувалося б на припущеннях, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність можливості задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи та надані сторонами докази, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

25 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 543/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

05 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «Надра» мотивована тим, що судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Суди дійшли передчасного висновку про відмову в позові, не дослідили всі обставини справи, рішення не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він кредитні кошти не отримував, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд проігнорував, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року в позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору неукладеним відмовлено та встановлено факт підписання договору та надання кредитних коштів.

Позиції інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 16 травня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», укладений договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 197/КАМК/39/2008/980 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на придбання автотранспортного засобу на загальну суму 396 817,00 грн зі сплатою 19,00 % на рік строком до 15 травня 2013 року.

Відповідно до пункту 1.3. договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 130 810, 76 грн. зі сплатою 20,1% річних з обов`язковим щорічним переглядом розміру відсоткової ставки в залежності від значення українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб за 12 місяців з урахуванням маржі банку не нижче ніж 5 % річних. Кредит надавався ОСОБА_1 для погашення прострочених відсотків та комісій за кредитним договором із строком до 31 жовтня 2013 року.

16 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з умовами якого остання зобов`язалася відповідати як солідарний боржник за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Позичальник ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 10 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 705 270, 37 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 546, 553, 572 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав для огляду оригінали документів на підтвердження позовних вимог - заборгованості за кредитним договором № 197/КАМК/39/2008/980 від 16 травня 2008 року, заяви на видачу готівки за підписом відповідача.

Верховний Суд бере до уваги доводи касаційної скарги, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року, в позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору неукладеним відмовлено.

Суди встановили, що надання банком ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером № 67 від 16 травня 2008 року. Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 197/КАМК/39/2008/980 від 16 травня 2008 року станом на 25 квітня 2014 року, позичальником здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина перша статті 60 ЦПК України 2004 року.

Згідно з статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Верховний Суд зауважує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.

Відповідно до частини другої статті 64 ЦПК України 2004 року письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до ухвали Баришівського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року зобов`язано банк надати оригінали документів, які додано до позовної заяви.

В ухвалі не викладено мотиви необхідності надання банком оригіналів, проте згідно з протоколом судового засідання від 14 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_1 просивпро витребування оригіналів документів, на які посилається позивач, оскільки він тривалий час співпрацював з банком, неодноразово брав позики, проте не пам`ятає чи укладав саме такий кредитний договір.

Відмовляючи в позові, суди не звернули уваги, що відповідач ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він кредитні кошти не отримував, клопотання про витребування документів належним чином не обґрунтував, не спростував наданих позивачем доказів, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

22 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про незастосування до нього штрафних санкцій за невиконання умов кредитного договору, у якій, крім того зобов`язувався виконувати взяті на себе зобов`язання згідно з додатковою угодою № 1 від 22 жовтня 2010 року до кредитного договору, за якою сторони погодили змінити графік погашення кредиту та суму мінімальних щомісячних платежів за кредитним договором.

31 жовтня 2011 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони погодили викласти кредитний договір у новій редакції, за якою встановлено новий графік погашення кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 20,1 % річних та остаточну дату повернення кредиту не пізніше 31 жовтня 2013 року. Сторони у справі уклали кредитний договір, який містить усі встановлені законом істотні умови, що підтверджується підписами сторін на кредитному договорі, а також частковим виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.3. договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 130 810, 76 грн. зі сплатою 20,1% річних з обов`язковим щорічним переглядом розміру відсоткової ставки в залежності від значення українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб за 12 місяців з урахуванням маржі банку не нижче ніж 5 % річних. Щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 6 410,91 грн, кінцевий термін повернення кредиту 31 жовтня 2013 року.

Крім того, згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року, яке набрало законної сили 24 березня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено, визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 16 травня 2008 року, укладеним між нею та ВАТ КБ «Надра», припиненою з 22 жовтня 2010 року.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди першої та апеляційної інстанції не звернули уваги на наявні в матеріалах справи судові рішення у справах про визнання кредитного договору неукладеним та припинення поруки, і помилково відмовили в позові ПАТ КБ «Надра».

Верховний Суд, з урахуванням рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року, яким визнано поруку ОСОБА_2 припиненою з 22 жовтня 2010 року та те, що строк дії договору визначено до 31 жовтня 2013 року, виходить з того, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 478 050,44 грн, заборгованість за відсотками та пенею, нараховані до 2013 року в розмірі 165 094,38 грн, заборгованість зі сплати оцінки забезпечення в розмірі 1 800,00 грн, а всього: 644 944,82 грн.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками та пенею після 2013 року, то Верховний Суд виходить з такого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню за межами строку кредитування.

У справі, що переглядається, після настання строку кредитування, позивач мав право на стягнення з відповідача сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суди встановили, дослідили зібрані у справі докази, проте неправильно застосували норми матеріального права, тому оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам щодо законності й обґрунтованості судового рішення (стаття 263 ЦПК України), що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування, тому Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 вересня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З урахуванням сплаченого ПАТ КБ «Надра» судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 654,00 грн, судового збору за подання апеляційної скарги - 4 019,40 грн, судового збору за подання касаційної скарги - 4 384,80 грн, то судові витрати підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 10 972,96 грн (644 944,82 грн х 100%/705 270,37 грн=91%).

Керуючись статтями 400, 409,412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 644 944,82 грн (шістсот сорок чотири тисячі дев`ятсот сорок чотири) грн 82 коп.

У позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» судовий збір у розмірі 10 972 (десять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн 96 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко