ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 431/944/18

провадження № 61-1772 св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

особа, яка подала касаційну скаргу - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Луганській області,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Старобільська міська рада Луганської області,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28 березня 2018 року в складі судді Олійник С. В. та на постанову Луганського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року в складі колегії суддів Кострицького В. В., Назарової М. В., Страхової Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на грошові кошти в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на непідконтрольній Україні території, а саме у місті Краснодон Луганської області, помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме, 77 232,91 грн пенсії та 46 560,67 грн регресних виплат, які були нараховані та не виплачені ОСОБА_2

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Вербецької Т. М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено.

Крім того, пенсійну справу на померлого ОСОБА_2 відкрито в УПФУ в Старобільському районі, однак отримати нараховані кошти не можливо, оскільки документи, необхідні для видачі нотаріусом відповідного свідоцтва про право власності на кошти, зокрема довідка про останнє місце реєстрації ОСОБА_2 та довідка про склад сім`ї форми № 3, відсутні. Вказані документи можна отримати на тимчасово окупованій території, але такі документи не мають юридичної сили для пред`явлення до органів/установ на території України.

Свідоцтво про смерть свого батька, ОСОБА_1 отримала 10 серпня 2017 року, в зв`язку з чим, крім іншого, пропустила строк для пред`явлення заяви на прийняття спадщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28 березня 2018 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на нараховані, але не виплачені Старобільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області грошові кошти у розмірі 77 232,91 грн, що належали ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на нараховані, але не виплачені Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області грошові кошти у розмірі 46 561,67 грн, що належали ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції виходив із того, що спори про спадкування підлягають розгляду в судовому порядку, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину підтверджено відмовою нотаріуса у видачі такого свідоцтва, наявні підстави для задоволення позову та визнання його відповідачем.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Луганського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області залишено без задоволення, рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28 березня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що відсутність довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не може бути підставю для невиплати ОСОБА_1 страхових виплат в порядку спадкування за законом.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 січня 2019 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не набув право на щомісячні страхові виплати, оскільки у період з 01 грудня 2014 року до моменту смерті не звертався до органів Фонду соціального страхування, розташованих на території підконтрольній Україні, відповідно його дочка ОСОБА_1 не має право на успадкування суми страхових коштів. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в пордку спадкування за законом на грошові кошти в розмірі 46 561,67 грн як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на не виплачені щомісячні страхові виплати за липень-листопад 2014 року в розмірі 11 961,85 грн.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в Краснодонському районі Луганської області помер ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на грошові кошти - 77 232,91 грн пенсії та 46 560,67 грн регресних виплат, які були нараховані, але не виплачені за життя ОСОБА_2 Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві України, починаючи з липня 2014 року по січень 2016 року включно.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлого за законом, інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася через свого представника ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Вербецької Т. М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

На підставі вказаної заяви нотаріусом заведено спадкову справу № 1/2018, але у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Судові рішення оскаржуються лише в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в пордку спадкування за законом на грошові кошти в розмірі 46 561,67 грн, а тому в іншій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Нарахування та проведення страхових виплат урегульовано Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначав відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1105-ХІV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 Закону № 1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ).

Відповідно до статті 27 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 16/98-ВР) виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено, якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; в інших випадках, передбачених законами.

Згідно статті 38 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості.

За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) КМУ визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації).

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706- VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

01 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів україни (далі - КМУ) прийняв постанову № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою (у редакції постанови КМУ від 08 липня 2015 року № 471) установлено: особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення АТО або зони надзвичайної ситуації, мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, ? робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду відповідно до пункту 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів. Матеріальне забезпечення виплачується застрахованим особам в установленому порядку через банки.

Крім того, 05 листопада 2014 року КМУ прийнято постанову № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно з якою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановами КМУ від 12 грудня 2014 року № 715, від 12 серпня 2015 року № 615, від 26 серпня 2015 року № 636, від 30 вересня 2015 року № 788) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509.

07 листопада 2014 року КМУ прийняв постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок).

Відповідно до пункту 3 постанови КМУ від 07 листопада 2014 року № 595 (зі змінами внесеними згідно з постановами КМУ від 11 березня 2015 року №109, від 08 квітня 2015 року № 239) міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мали забезпечити до 01 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що в разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Також за пунктом 8 Тимчасового порядку (із змінами, внесеними згідно з постановами КМУ від 08 квітня 2015 року № 239, від 26 серпня 2015 року № 636) особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

11 грудня 2014 року правління Фонду на виконання постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 531 прийняло постанову № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції». Як зазначено в преамбулі цієї постанови, вона прийнята з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членами їх сімей), які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції.

Як зазначено в пункті 1 цього Порядку, він поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІV за фактичним місцем проживання (перебування) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІVбезпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509, відповідно до Закону № 1706-VII.

Ураховуючи викладене, постанови КМУ № 531, 637 та 595, а також постанова Правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20 не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселялися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти регулюють особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам, тобто особам, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції. Крім того, такі підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 243/3505/16-ц.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

З огляду на викладене, оскільки страхові виплати успадковуються на загальних підставах, а відсутність у померлого ОСОБА_2 статусу внутрішньо переміщеної особи та не отримання ним за життя нарахованих, але не виплачених страхових виплат за період з грудня 2014 року по 05 січня 2016 року не є підставами для відмови у виплаті 46 561,67 грн страхових виплат ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28 березня 2018 року та постанову Луганського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на нараховані, але не виплачені Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області грошові кошти в розмірі 46 561,67 грн, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук