ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/1597/19

Провадження № 22-ц/818/4831/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого Сащенко І.С.,

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року (суддя Саркісян О.А.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ФОП Корнач ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

01.03.2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 , а саме: комплекс, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення відкритих, публічних, електронних торгів, та передати нерухоме майно на зберігання; заборонити відчуження майна, а також реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно. Заяву обґрунтовував тим, що ним подано до суду позов про стягнення з відповідача боргу. Відповідач є власником зазначеного нерухомого майна. Вважав, що відповідач намагається продати своє майно. Про це свідчить замовлення та проведення декількох оцінок вказаного майна. Згідно висновку однієї з оцінок, проведеної 03.09.2018 року ТОВ «Приватна експертна служба» вартість оціненого майна становить 8 млн.143 тис. 300 грн., що є цілком співмірною з сумою позову.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не підтверджено право власності ОСОБА_4 на зазначене майно, відсутні докази того, що відповідач протягом 12 років здійснював несумлінні дії з метою приховати, знищити майно.

Вказана ухвала була предметом перегляду у суді апеляційної інстанції за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та особи, яка не є стороною у справі - АТ «Універсал Банк».

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказував, що є підстави вважати, що відповідач намагається продати своє майно. Продаж цього майна відповідачем іншим особам і невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження або арешту на це майно, може у подальшому суттєво ускладнити або зробити взагалі нeмoжливим виконання рішення суду щодо стягнення суми позову з відповідача.

В обґрунтування свої скарги АТ «Універсал Банк» посилалось на те, що 15.06.2017 року в забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором № 06/2359Г-07 від 15.06.2007 року, а також: будь-яких додаткових договорів до нього, ОСОБА_4 передала в іпотеку АТ «Універсал Банк» на підставі Іпотечного договору № 2387 майновий комплекс, що складається будівель, загальною площею 7 775,2 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.2.2 вказаного іпотечного договору, предмет іпотеки знаходиться на земельній ділянці площею 4,9602 га що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в користуванні Іпотекодавця строком на 10 років на підставі договору оренди земельної ділянки від 17.01.2006 року, укладеному з Великодимерською селищною радою. Додатковою угодою № 1 до Іпотечного договору № 2387 від 15 червня 2007 року передбачено, що предметом договору є: майновий комплекс, що складається з будівель, загальною площею 7 775,2 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 , земельна ділянка, з кадастровим номером: НОМЕР_1 , площею 4,9602 га, що розташована по АДРЕСА_1 та на якій розташований майновий комплекс. Земельна ділянка належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданого Управлінням земельних ресурсів у Броварському районі Київської області на підставі рішення Броварського міськрайонного суду області від 16.10.2007 року. 07.12.2009 року Броварський міськрайонний суд Київської області частково задовольнив позовні вимоги Банку та в рахунок заборгованості за кредитним договором звернув стягнення на предмет іпотеки: майновий комплекс та ділянку на якій він знаходиться, та які належать на праві власності ОСОБА_4 Станом на 07.05.2019 року рішення суду перебуває на виконанні у головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведева О.В., іпотека не припинена. Отже, рішення суду у справі впливатиме на права банку як стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення Броварського міськрайонного суду області від 07.12.2009 року та задоволення вимог АТ «Універсал Банк» як стягувана у виконавчому провадженні. Вважав, що АТ «Універсал Банк» має першочергове право на задоволенні вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_4 . Крім того, звертав увагу суду на те, що іпотечне майно, на яке позивач прагне накласти арешт і передати на зберігання, вже знаходиться на відповідальному зберіганні у іншого суб`єкта. Просило внести зміни у мотивувальну частину ухвали.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» - задоволено частково. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у разі забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, буде зупинено виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що не відповідає вимогам закону, а також впливатиме на права банку як стягувача у виконавчому провадженні по виконанню вищевказаного рішення та задоволення вимог АТ «Універсал Банк» як стягувача у виконавчому провадженні.

21 серпня 2019 року ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи, звернувся до Харківського апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року та ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року скасувати та накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 , а саме :комплекс: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення відкритих, публічних, електронних торгів та передати нерухоме майно на зберігання; заборонити відчуження майна, а також реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 також є стягувачем у виконавчому провадженні, яке об`єднане у зведене виконавче провадження з виконавчим провадженням №25886852. При цьому проти доводів апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» заперечує, посилаючись на їх недоведеність. Вважає, що АТ «Універсал Банк» зловживає процесуальними правами. АТ «Універсал Банк» намагається продати майно за заниженою ціною, тим самим обмежити права інших кредиторів на участь у виконавчому провадженні та на розподіл коштів, отриманих від реалізації майна. Також звертає увагу на необхідність застосування заходів забезпечення позову та захисту права ОСОБА_2 , щоб він також був стороною виконавчого провадження, брав участь у проведенні оцінювання майна та розподілу коштів, отриманих після його реалізації.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

За приписами ч. 5 ст. 370 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Із матеріалів справи вбачається, що доводи, на які ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі, вже були предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Зокрема, ОСОБА_2 звертався із апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікіджевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року з метою захисту своїх прав, навівши аргументи, які на його думку є підставою для скасування ухвали, а отже використав своє право на судовий захист.

АТ «Універсал Банк» також реалізувало своє процесуальне право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, як стягувач у виконавчому провадженні, проте суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для застосування заходів забезпечення позову у даній цивільній справі.

Інших аргументів для скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить, а лише зводиться до незгоди із судовими рішеннями у розгляді питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, предметом з`ясування обставин під час апеляційного розгляду були ті ж самі доводи, які викладені в апеляційних скаргах ОСОБА_2 та АТ «Універсал Банк».

Оскільки суд не наділений правом перегляду доводів апелянта, які переглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи, у відкритті провадження слід відмовити.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_1 є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні, не може виправдати перегляд зазначених вище судових рішень, оскільки матиме місце порушення принципу юридичної визначеності.

Керуючись ч. 5 ст. 370 ЦПК України ,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року (суддя Саркісян О.А.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_5 Іларіонівна про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді І.П.Коваленко

А.І.Овсяннікова