464/5452/18
2-з/465/9/19
У Х В А Л А

судового засідання

03.01.2019 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Ванівський Ю.М. при секретарі Школьніковій К.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яку мотивує тим, що 14 вересня 2002 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що 14 вересня 2002 року зроблено актовий запис №2462.

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

06 червня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Справа №465/3407/18.

За час шлюбу сторони за спільні кошти подружжя придбали майно, що належить їх на праві спільної сумісної власності, а саме:

-Гараж, розташований по вул. Демянська, 1 загальною площею 16.8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, «Ювілейний» кооператив по будівництву гаражів, гараж 19, ряд 5;

-Aвтомобіль Nissan Qashqai, 2014 випуску, колір коричневий, номер кузова (шасі, рама) SJNFDAJ11U1083325, д.н.з. НОМЕР_1.

-Квартиру загальною площею 38,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 12/192.

Згоди про добровільний поділ майна у сторін не має.

ОСОБА_2 виставив на продаж гараж, та 28 вересня 2017 року уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу №4641/2017/643794 без відома позивачки та квартиру зареєстрував на свою матір, ОСОБА_6.

Оскільки гараж, квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, з метою не відчуження спільного майна просить забезпечити позов шляхом заборони вчиняти будь-які дії.

На підставі вищевикладеного, просить заяву задоволити.

За змістом ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що на розгляді Франківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.04.2003 р. серії ВАЕ №876916.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №4641/2017/643794 власником Aвтомобіль Nissan Qashqai, 2014 випуску, колір коричневий, номер кузова (шасі, рама) SJNFDAJ11U1083325, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_3.

Отже, перед судом не доведено перебування майна у спільній сумісній власності ОСОБА_1 в тому числі і гаража, на яке остання просить накласти забезпечення, відтак суд приходить до переконання, що в заяві ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружж - слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя,- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ванівський Ю.М.