Справа № 604/771/18
Провадження № 4-с/604/1/19
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого-судді Сташківа Н.Б.

за участю

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, АДРЕСА_1, на дії державного виконавця Олександрівського відділу ДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул..Залізнична,9а,) про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, визнання неправомірним дій -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Олександрівського відділу ДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ярехи П.В. (м. Запоріжжя, вул..Залізнична,9а,), в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха Павла Володимировича від 02 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52073392; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха Павла Володимировича, пов'язані із проведенням виконавчих дій у виконавчому провадженні №52073392, а саме - звернення 20 жовтня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з поданням за вих. №28463/3 від 19.10.2016 року про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон України без вилучення паспортного документа.

В обґрунтуванні своїх вимог заявник посилається на те, що 26 червня 2018 року на пункті пропуску «Краківець» Державної прикордонної служби України йому повідомлено про наявність відносно нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України, а саме: ухвала Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 жовтня 2016 року у цивільній справі №331/6886/16-ц., яка винесена за результатом розгляду подання старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя Яреха П.В. у виконавчому провадженні №52073392.

Згідно постанови від 02 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52073392, дане виконавче провадження було відкрито для примусового виконання виконавчого листа, виданого 03.09.2015 року Підволочиським районним судом у справі №604/88/14, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 49 700.00 грн.

Вважає, що рішення старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя Яреха П.В. про відкриття виконавчого провадження №52073392, прийняте 02 вересня 2016 року у формі постанови, а також його дії, пов'язані із проведенням виконавчих дій у даному виконавчому провадженні, у тому числі - звернення до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон України без вилучення паспортного документа, є неправомірними, оскільки як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження адресою боржника ОСОБА_1 у ній вказано АДРЕСА_2. Разом з тим, від дня свого народження і до цього часу він був і є постійно зареєстрованим в с.Городниця Підволочиського району Тернопільської області, де проживає і на даний час. Крім того, за вказаною адресою з 2003 року зареєстрований як фізична особа- підприємець, що підтверджується паспортом громадянина України, а також витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В Жовтневому районі АДРЕСА_2 він ніколи не проживав, а тим більше не був зареєстрованим.

З врахуванням наведених обставин, а також приписів ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 року (в редакції чинній на час прийняття рішення та вчинення дій), місцем виконання рішення є с. Городниця Підволочиського району Тернопільської області, а тому органом державної виконавчої служби, до компетенції якого входило і входить виконання виконавчого листа, виданого 03.09.2015 року Підволочиським районним судом у справі .№604/88/14, був і є Підволочиський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області.

У зв'язку із цим старший державний виконавець Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя Яреха П.В. був зобов'язаний відмовити у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вищезгаданого виконавчого листа на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 року (в редакції чинній на час прийняття рішення та вчинення дій).

Також, як вбачається зі змісту подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за кордон, а також долучених до нього копій матеріалів виконавчого провадження, у процесі виконавчого провадження державним виконавцем було отримано документальне підтвердження про наявність у власності ОСОБА_1 нерухомого майна на території Підволочиського району Тернопільської області (інформаційна довідка №70694361 від 18.10.2016 року), наявність відкритих на його ім'я рахунків у банківських установах, які знаходяться на території Тернопільської області (відповідь № від 15.09.2016), а також про отримання ним пенсії в управлінні ПФУ в Підволочиському районі Тернопільської області (відповідь № від 12.09.2016). Вказані обставини та приписи ч. 5 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 року (в редакції чинній на час прийняття рішення та вчинення дій) зобов'язували державного виконавця не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надіслати виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника. Проте всупереч вказаним вимогам Закону державний виконавець замість надіслання виконавчого документу за встановленим місцезнаходженням боржника та його майна, продовжив вчинення виконавчих дій та звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон України без вилучення паспортного документа.

Таким чином, державним виконавцем не лише не було встановлено, що місце проживання чи місцезнаходження майна боржника знаходиться не на території, на яку поширюється його компетенція, а було здобуто документальне підтвердження про наявність обставин, які зумовлювали обов'язкове надіслання виконавчого документу до органу ДВС, який повинен був виконувати судове рішення, не пізніше наступного дня, коли такі обставини стали відомі, чим в свою чергу порушено права ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні, у тому числі - протиправно обмежене його у праві виїзду за кордон України, а тому для відновлення своїх порушених прав вимушений звертатись до суду із даною скаргою.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Оскільки про прийняття старшим державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха П.В. постанови від 02.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження №52073392 та проведення у цьому виконавчому провадженні виконавчих дій йому стало відомо 04 липня 2018 року, коли його представник ознайомився в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя із матеріалами цивільної справи №331/6886/16-ц.

25 вересня 2018 року до Підволочиського районного суду від Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя надійшло заперечення проти скарги, з якого вбачається, що 02 вересня 2016 року старшим державним виконавцем відділу Ярехою П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 604/88/14, виданого 03 вересня 2015 року Підволочиським районним судом Тернопільської області та прийнято документ до виконання в частині стягнення суми 49700,00 грн. 14 вересня 2016 року державним виконавцем сформовано запити щодо перевірки майнового стану боржника. 12 жовтня 2016 року під час здійснення виїзду за місцем проживання боржника двері ніхто не відчинив, йому залишено повістку. 14 жовтня 2016 року надійшло клопотання стягувача про внесення подання про обмеження виїзду за кордон боржника. 20 жовтня 2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за кордон. 28 жовтня 2016 року за заявою стягувача від 27 жовтня 2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Повторно виконавчий документ відносно ОСОБА_1 на виконання не надходив. Таким чином, вважають, що державним виконавцем виконання виконавчого провадження № 52073392 здійснено без порушень вимог законодавства, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження винесено на підставі заяви стягувача та оригіналу виконавчого документа. Згідно заяви стягувача дані боржника ОСОБА_1 АДРЕСА_2, іпн. НОМЕР_1, що є територією Олександрівського району (Жовтневого району), чим не порушено підвідомчість, а тому у задоволенні скарги просить відмовити в повному обсязі.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника заявника (скаржника) надійшла заява про розгляд скарги у його відсутності, скаргу підтримує та просить таку задоволити.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступних обставин:

02 вересня 2016 року постановою старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Ярехи П.В. відкрито виконавче провадження № 52073392 з примусового виконання виконавчого листа № 604/88/17 виданого 03 вересня 2015 року Підволочиським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 49700,00 грн. Боржником по виконавчому провадженні є ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2 .

Постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята державним виконавцем на підставі заяви стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття виконавчого провадження, поданої на ім'я в.о. начальника Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя. Боржником у заяві зазначено ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, фактична адреса: 69000, АДРЕСА_2.

18 жовтня 2016 року стягувач ПАТ КБ «ПрватБанк» звернувся до Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя із поданням про обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_2, громадянина України, у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа.

Як убачається з Рішення заступника начальника 2 відділення МС ВПС «Краківець» про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16- річного віку від 26 червня 2018 року ОСОБА_1 причиною є рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України, ухвалу Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2016 року за цив. справою № 6-331-271-2016 ( 331-6886-16-ц).

Проте , у відповідності до паспорта громадянина України МС 030426 , виданого Підволочиським ВР УМВС України 06 лютого 1996 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 Дата реєстрації 28 жовтня 2009 рік.

Крім того, у відповідності до відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-14/02/0037 від 08 січня 20196 року інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 - відсутня.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами від імені України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Обов'язковість рішення суду як однієї з засад судочинства також встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року № 606-ХІV, чинної на дату винесення оскаржуваної постанови (далі Закон № 606-ХІV) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. П. 1 ч. 2 вказаної статті передбачалось, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: виконавчі листи, що видаються судами.

Ч. 1 ст. 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 року (в редакції чинній на час прийняття рішення та вчинення дій) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 року (в редакції чинній на час прийняття рішення та вчинення дій) у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За змістом положень с. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до ст. 47 закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з'ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Копії матеріалів виконавчого провадження № 52073392 не містять доказів направлення та отримання боржником ОСОБА_1 постанови державного виконавця від 02 вересня 2016 р. про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, враховуючи, що матеріали виконавчого провадження № 52073392 не містили доказів, які б свідчили про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та факт його обізнаності про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець був не вправі застосовувати наступні засоби примусу та вчиняти виконавчі дії.

Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 70694361 від 18 жовтня 2016 року, сформованої Яреха П.В., відділ ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, убачається, що за ОСОБА_1 зареєстроване нерухоме майно за адресою с. Городниця Підволочиського району Тернопільської області.

Статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Судом встановлено, що внаслідок несвоєчасного отримання скаржником постанови про відкриття виконавчого провадження, боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду у строк, встановлений державним виконавцем, в зв'язку з чим було розпочате примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, що відноситься до судового контролю за виконання судових рішень, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

З матеріалів скарги вбачається, що оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження представник заявника отримав 04 липня2018 року, а отже не пропустив строк звернення до суду.

Оскільки державним виконавцем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена на адресу, що не відноситься до місця реєстрації чи місця проживання боржника, тому є підстави для задоволення скарги заявника в частині визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха Павла Володимировича, пов'язані із проведенням виконавчих дій у виконавчому провадженні №52073392, а саме - звернення 20 жовтня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з поданням за вих. №28463/3 від 19.10.2016 року про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон України без вилучення паспортного документа.

Разом з тим, в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха Павла Володимировича від 02 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52073392 слід відмовити, оскільки оскаржувана постанова державного виконавця прийнята відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження були вчинені відповідно до вимог частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», тобто державний виконавець відкрив виконавче провадження за місцем проживання боржника, яке зазначив стягувач у заяві про відкриття провадження, при цьому державний виконавець не має обов'язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, а відтак не було підстав вважати, що виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу.

Аналогічна позицію викладена в ухвалі Верховного суду України від 25 січня 2019 року у справі № 5/11/1345/17, провадження № 61-47218 ск18.

Аналізуючи наведені правові норми, а також враховуючи, що у своїй заяві, адресованій Олександрівському відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя стягувач ПАТ КБ «ПрватБанк» зазначив адресу боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_2, громадянина України, підстави вважати, що оскаржувана постанова державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха Павла Володимировича від 02 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52073392 з виконання виконавчого листа № 604/88/14 , виданого 03 березня 2015р. Підволочиським районним судом Тернопільської області, була винесена незаконно, - в суду відсутні, а тому відсутні підстави для її скасування.

Доводи ж скаржника щодо того, що відкриття виконавчого провадження відбулося з порушенням вимог ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час прийняття рішення та вчинення дій), згідно якої виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, при тому, що скаржник не проживає, не перебуває, не працює в Олександрівському районі м. Запоріжжя, а також там не знаходиться його майно, також не можуть бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки ч. 5 ст. 20 Закону № 606-ХІV передбачалось, що у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець повинен був не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надіслати виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомити стягувачу.

Згідно частини 1 статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавцем у частинах 1, 2, 3 статті 12 Цивільного процесуального України визначено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 68 цього Кодексу (частина перша статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

За вказаних обставин скарга ОСОБА_1 підлягаю частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1,13,18,59 Закону України «Про виконавче провадження», ст..ст. 133, 447-452 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1, АДРЕСА_1, на дії державного виконавця Олександрівського відділу ДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул..Залізнична,9а,) про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, визнання неправомірним дій задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха Павла Володимировича, пов'язані із проведенням виконавчих дій у виконавчому провадженні №52073392, а саме - звернення 20 жовтня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з поданням за вих. №28463/3 від 19.10.2016 року про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон України без вилучення паспортного документа.

В решті вимог заявника відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається до Тернопільського Апеляційного суду через Підволочиський районний суд протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя - підпис

Копія вірна :

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Н.Б.Сташків