Справа № 465/2694/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1443/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника Франківського ВДВС

м.Львів ГТУЮ у Львівській області - Борського Р.М.,

представників заявника - ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 05 березня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Романюка Т.І. щодо неповернення вилученого майна,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2/465/2090/14, виданого Франківським районним судом м.Львова 09.07.2015 року, про виселення з квартири по АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою, в якій просила визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Франківського ВДВС Львівського МУЮ) Романюка Т.І. щодо неповернення їй вилученого майна.

Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що під час вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання вказаного вище виконавчого листа державним виконавцем 24.12.2015 року було здійснено опис майна і передано його на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

Зазначає, що згідно з ч.8 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній на той час редакції), зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Однак, на її звернення від 22.03.2016 року з вимогою повернути вилучене майно, державний виконавець жодних дій не вчинив, а у відповідь на інформаційний запит від 01.04.2016 року листом від 04.04.2016 року повідомив, що виконавче провадження зупинене відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.02.2016 року про зупинення виконання рішення Франківського районного суду м.Львова від 03.10.2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 09.06.2015 року в частині виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із вказаної квартири, на підставі яких видано виконавчий лист.

Заявник вважає, що державний виконавець на її заяву зобов`язаний був повернути вилучене майно ще до зупинення виконавчого провадження, оскільки таке знаходиться на зберіганні більше двох місяців.

На думку заявника, зупинення виконавчого провадження не перешкоджало державному виконавцю виконати свій обов`язок по поверненню майна, однак, він жодних дій для цього не вчинив.

Первинною ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 30 травня 2016 року скаргу ОСОБА_3 було задоволено, однак, цю ухвалу скасовано ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2016 року і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 05 березня 2019 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Франківського ВДВС Львівського МУЮ Романюка Т.І. щодо неповернення боржнику ОСОБА_3 вилученого майна.

Ухвалу суду оскаржив Франківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Франківський ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області), просить її скасувати і прийняти нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що описане та вилучене у боржників 24.12.2015 року майно на відповідальне зберігання прийняв представник стягувача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , якому, в подальшому, державний виконавець скерував вимогу про проведення виконавчих дій щодо передачі майна, належного ОСОБА_5 , і згідно актів прийому-передачі від 05.01.2017 року, 27.04.2017 року та 04.05.2017 року проведено виконавчі дії щодо повернення особистих речей ОСОБА_5 .

Звертає увагу, що 05.01.2017 року, згідно акту передачі, складеного державним виконавцем в присутності сторін виконавчого провадження та в присутності понятих, речі було передано і претензій щодо передачі речей сторони не заявляли.

Згідно актів прийому-передачі від 05.01.2017 року, 27.04.2017 року та 04.05.2017 року описане майно передано ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення представника Франківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області в підтримання апеляційної скарги, заперечення представників заявника ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Франківському ВДВС Львіського МУЮ знаходились два виконавчих провадження №48481891 та №48481896 по виконанню виконавчих листів №2/465/2090/14, виданих 09.07.2015 року Франківським районним судом м.Львова відносно кожного боржника, про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з квартири по АДРЕСА_1 .

В процесі виконавчого провадження 24.12.2015 року було описано та арештовано майно, а саме: речі, які знаходились у вказаній вище квартирі, і передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 (а.с.16-21 т.1).

22.03.2016 року боржник ОСОБА_7 звернулась із заявою до Франківського ВДВС Львівського МУЮ про повернення вилучених 24.12.2015 року речей (а.с.22 т.1).

Однак, відповіді на вказану заяву боржнику надано не було.

01.04.2016 року боржник ОСОБА_3 направила у названий відділ ДВС інформаційний запит про надання інформації щодо розгляду її заяв від 18 та 22 березня 2016 року (а.с.23 т.1).

Лише у відповідь на цей інформаційний запит листом від 04.04.2016 року за вих. №9377 боржника ОСОБА_3 було повідомлено про те, що 01.04.2016 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв`язку із прийняттям Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 29 лютого 2016 року про зупинення виконання судових рішень, на підставі яких видано виконавчі листи про виселення боржників (а.с.12-14, 35 т.1).

Частиною четвертою статті 78 Закону України від 21.04.1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент проведення опису та арешту майна боржника (далі - Закону), було передбачено, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням поліцейських з обов`язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов`язаних з цим витрат на боржника (ч.5 ст.78 Закону).

У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем (ч.6 ст.78 Закону).

Передане для зберігання майно боржника видається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації частини майна боржника (ч.7 ст.78 Закону).

Згідно з частиною восьмою статті 78 Закону, зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Отже, Законом визначено порядок зберігання майна, вилученого у боржника під час примусового виконання виконавчого документа про виселення боржника, строк зберігання якого не повинен перевищувати двох місяців, і після закінчення цього строку на вимогу боржника майно повинно бути повернуто боржнику.

Лише невитребуване боржником майно підлягає примусовій його реалізації у порядку, визначеному Законом.

Враховуючи наведені вище норми Закону й те, що на вимогу боржника ОСОБА_3 про повернення вилученого майна, яку вона пред`явила державному виконавцю після закінчення двомісячного строку зберігання майна, державний виконавець не вчинив жодних дій щодо повернення вилученого майна, а почав вчиняти такі дії лише після постановлення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 23 листопада 2016 року про скасування рішення Апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виселення з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд, за наслідками якого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року скасовано рішення Франківського районного суду м.Львова від 03 жовтня 2014 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виселення з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги, що також підтверджено самим апелянтом у письмових поясненнях, які містяться в апеляційній скарзі, - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність визначених законом підстав для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо неповернення вилученого у боржників майна на вимогу від 22.03.2016 року.

При цьому, необхідно зазначити, що суд першої інстанції правильно виклавши норми Закону України «Про виконавче провадження», які підлягали застосуванню при вирішенні даної скарги, помилково послався на редакцію Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05.10.2016 року, однак, це не призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених вимог.

Таким чином, правових підстав для інших висновків по суті вирішення скарги, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, в колегії суддів немає, доводи апеляційної скарги стосуються вчинення виконавчих дій по поверненню вилученого майна, але проведених вже у 2017 році, а не після закінчення 24.02.2016 року двомісячного строку зберігання майна, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2019 року.

Головуючий: ____________Бойко С.М.

Судді: ____________Мікуш Ю.Р.

____________Ніткевич А.В.