Постанова

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 2-784/11-ц

провадження № 61-27214св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - Приватне підприємство «Протон»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року у складі судді Троценко Т. А. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів:

Маловічко С. В., Кочеткової І. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Приватне підприємство «Протон» (далі - ПП «Протон»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і ПП «Протон» укладений кредитний договір № 141/MPL-ліміт, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 156 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 22 січня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за цим договором 24 липня 2008 року укладені два окремі договори поруки: з ОСОБА_4 - № 141/ MPL-ліміт/П, та з ОСОБА_5 - № 141/ MPL-ліміт/Ш, відповідно до яких поручителі поручилися перед банком за виконання ПП «Протон» зобов'язань за кредитним договором.

Оскільки ПП «Протон» не виконало своїх зобов'язань, не повернувши кредит із нарахованими відсотками до 22 січня 2010 року, як визначено кредитним договором, то у нього як позичальника виникла прострочена заборгованість, яка станом

на 30 грудня 2016 року складає: за тілом кредиту - 156 000,00 доларів США, за відсотками - 44 093,10 доларів США, та пеня станом на 23 липня 2010 року включно становить 18 633,49 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 147 115,13 грн.

Оскільки строк повернення кредиту настав, а відповідачі як поручителі не виконали вимоги банку про сплату заборгованості за позичальника, ПАТ «ПУМБ» просило стягнути на свою користь із кожного з поручителів суму заборгованості за кредитом у розмірі 200 093,10 доларів США та пеню в сумі 147 115,13 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня

2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що сторонами узгоджений строк виконання зобов'язання за кредитним договором, який настав 22 січня 2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 08 вересня

2010 року, тобто з пропуском шестимісячного терміну, внаслідок чого порука відповідачів припинилась - 22 липня 2010 року. А звернення до відповідачів із письмовою вимогою протягом шестимісячного строку з дня настання виконання основного зобов'язання не перериває сплив цього строку та не поновлює і не продовжує його.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» відхилено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2017 року ПАТ «ПУМБ» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 11 лютого 2010 року банком направлені на адреси поручителів вимоги щодо виконання зобов'язань за договорами поруки у зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань та існуванням простроченої заборгованості, які їх отримали 18 лютого 2010 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, а тому банком дотримано вимоги частини четвертої статті 559 ЦК України щодо шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя. Крім того, судом безпідставно відмовлено у стягненні заборгованості за процентами, термін сплати яких настав не пізніше ніж за шість місяців до подання позивачем позову про стягнення заборгованості з поручителя.

У вересні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «ПУМБ», у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суд надав належну оцінку.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу передано до Верховного Суду.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24 липня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і ПП «Протон» укладений кредитний договір № 141/MPL-ліміт, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі

156 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше

22 січня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за цим договором 24 липня 2008 року укладені договори поруки: з ОСОБА_4 - № 141/MPL-ліміт/П та з ОСОБА_5 - № 141/MPL-ліміт/Ш, відповідно до яких поручителі поручилися перед банком за виконання ПП «Протон» зобов'язань за кредитним договором.

У визначений кредитним договором строк позичальник своїх зобов'язань не виконав, кредитні кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв'язку з чим станом на

30 грудня 2016 року виникла заборгованість перед банком за тілом кредиту у розмірі 156 000,00 доларів США, за нарахованими відсотками - 44 093,10 доларів США, а також із пені, нарахованої в межах року станом на 23 липня 2010 року у сумі

147 115,13 грн, а всього 200 093,10 доларів США та 147 115,13 грн.

11 лютого 2010 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 банком направлені письмові вимоги про виконання порушеного зобов'язання, забезпеченого порукою, які отримані відповідачами особисто 18 лютого 2010 року, але не були виконані ними як поручителями протягом трьох банківських днів із дати отримання вимоги, тобто

до 23 лютого 2010 року.

08 вересня 2010 року ПАТ «ПУМБ» пред'явлено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2008 року № 141/MPL-ліміт у солідарному порядку з ПП «Протон», ОСОБА_4, ОСОБА_5

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 16 лютого 2011 року позов ПАТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений у повному обсязі.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня

2016 року задоволено заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення та заочне рішення Бердянського міськрайонного суду від 16 лютого 2011 року скасовано.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня

2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших, від яких Велика Палата не відступала.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про те, що оскільки пунктом 6.1 кредитного договору передбачено строк його дії до 22 січня 2010 року, а тому кредитом мав право пред'явити вимоги до поручителів протягом шести місяців від закінчення строку дії кредитного договору, тобто до 22 липня 2010 року. Подання позову до поручителя 08 вересня 2010 року відбулось за межами шестимісячного строку чинності поруки, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що 11 лютого 2010 року банком направлені на адреси поручителів вимоги щодо виконання зобов'язань за договорами поруки у зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань та існуванням простроченої заборгованості, які їх отримали 18 лютого 2010 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, а тому банком дотримано вимоги частини четвертої статті 559 ЦК України щодо шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, є безпідставним, оскільки строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної заяви до суду, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя в позасудовому порядку. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що судом безпідставно відмовлено у стягненні заборгованості за процентами, термін сплати яких настав не пізніше ніж за шість місяців до подання позивачем позову про стягнення заборгованості з поручителя, суперечать висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наведене вище свідчить про те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик