Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3349/18

номер провадження 2-о/695/11/19

30 січня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Середи Л.В.

за участю секретаря - Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Золотоноша цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Золотоніський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Свої вимоги заявник мотивував тим, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим в місті Феодосія народилась дочка ОСОБА_3. Про народження дочки було видано свідоцтво про народження, яке відповідно до чинного законодавства України є недійсним.

При зверненні до Золотоніського міськрайонного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у проведенні державної реєстрації народження доньки заявнику було відмовлено через відсутність належних документів, що підтверджують факт її народження, а саме медичного свідоцтва про народження.

Оскільки вирішити вказане питання іншим шляхом неможливо, а нормами чинного законодавства тільки на підставі рішення суду може відбутися державна реєстрація народження дитини, він змушений звернутися до суду із відповідною заявою.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник за дорученням ОСОБА_4 не з'явились, однак остання звернулася до суду із заявою, відповідно до якої вказані вимоги підтримала в повному обсязі, розгляд справи просила проводити за їх відсутності.

Представник зацікавленої особи Золотоніського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду направив листа, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення вказаної заяви не заперечував.

Беручи до уваги, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників процесу, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та письмовими доказами приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав:

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Нормами п. 5, ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Так відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб.

За змістом частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Як вбачається із свідоцтва про одруження (серії НОМЕР_1 від 16.08.2003 року) ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, внаслідок якого дружині було змінено прізвище на ОСОБА_1.

Згідно з даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України.

Відповідно до паспорту громадянина України та серії НОМЕР_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України.

Як вбачається із свідоцтва поро народження (серії НОМЕР_4 від 26.02.2016 року) ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком, якої зазначений заявник по справі ОСОБА_1, а матір'ю ОСОБА_2.

Із вказаного вище свідоцтва про народження також вбачається, що останнє видано на території Автономної Республіки Крим.

За нормами ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Крім того нормами ч. ч. 2, 3,4 ст. 9 вказаного закону визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

При вирішенні вказаної справи суд бере до уваги, що Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджується в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини.

Згідно із ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи вказане свідоцтво про народження, виданого установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії», де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади.

Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, акти про народження), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягає, зокрема, народження фізичної особи та її походження. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження підлягає обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Як врегульовано п.5 ч.4 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» N 2398-VІ від 01.07.2010, за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Оцінюючи вказане вище свідоцтво, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації прав заявника.

Відповідно до ст. 3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно з ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, наявні підстави для задоволення заяви, а саме - встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини жіночої статі ОСОБА_3 від матері ОСОБА_2, та батька ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 4 ст.317 та ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Як передбачено ч. 5 ст. 317 ЦПК України копію судового рішення необхідно невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження особи.

Крім того відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган державної реєстрації актів цивільного стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.,ст. 12-13, 19, 76-80, 95, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 293- 294, ст.,ст. 315,317-319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Золотоніський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про встановлення факту народження дитини - задовольнити повністю.

Встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Феодосія Автономної Республіки Крим від батьків: мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя: Середа Л.В.