ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/71/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_2,

особа, бездіяльність якої оскаржується, - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Турчин Андрій Анатолійович,

заінтересована особа (стягувач) - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_2 на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Турчина Андрія Анатолійовича у виконавчому провадженні № 57831652,

В С Т А Н О В И В:

13.12.2018 боржник ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, боржник) звернувся до суду зі скаргою на постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Турчина Андрія Анатолійовича (далі - приватний виконавець Турчин А.А.) від 03.12.2018 про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та стягнення з боржника основної винагороди.

На обґрунтування скарги вказав, що 08.04.2013 між ним та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку (далі - ПАТ «ВБР») укладено кредитний договір, на забезпечення виконання якого було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Посилаючись на положення Закону України «Про іпотеку», боржник вважає, що в даному випадку стягувач має право задовольнити свої вимоги лише за рахунок предмета іпотеки, а відтак дії приватного виконавця по накладенню арешту на усе його майно є неправомірними.

Вимоги про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження боржник мотивує тим, що ним в суді оскаржується аукціон та договори про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, на підставі яких право вимоги перейшло до нового стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», а тому вважає, що відкриття виконавчого провадження є неправомірним та передчасним.

Приватний виконавець Турчин А.А. подав письмові пояснення на скаргу. На обґрунтування заперечень вказав, що при винесенні оскаржуваних постанови він діяв відповідно до вимог діючого законодавства та в рамках норм Закону України «Про виконавче провадження».

Від ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» надійшов письмовий відзив на скаргу. Стягувач послався на безпідставність і необґрунтованість доводів скарги вказавши, що твердження боржника щодо неправомірності оскаржуваних постанов не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши боржника, дослідивши матеріали скарги, письмові пояснення та копії матеріалів виконавчого провадження № 57831652, суд встановив такі обставини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2015 зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВБР» стягнута заборгованість кредитним договором в розмірі 1 119 006 грн.

26.02.2016 вказане рішення набрало законної сили та за ним було видано виконавчі листи.

Ухвалою від 24.11.2016 суд виправив описки в резолютивній частині рішення суду та у виконавчих листах.

26.07.2018 Дарницький районний суд м. Києва постановив ухвалу про заміну первісного стягувача у виконавчому провадженні з виконання вищевказаного рішення суду його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт».

03.12.2018 стягувач пред'явив виконавчий лист до виконання, подавши приватному виконавцю Турчину А.А. заяву про примусове виконання рішення суду. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просив накласти арешт на усе майно боржника ОСОБА_2, окрім нерухомого майна, яке є предметом іпотеки.

Постановою від 03.12.2018 приватний виконавець Турчин А.А. відкрив виконавче провадження № 57831652 та зобов'язав боржника ОСОБА_2 подати декларацію про доходи і майно.

Постановами від цієї ж дати приватний виконавець наклав арешт на все майно боржника, окрім нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, та стягнув з боржника основну винагороду приватного виконавця в сумі 111 900,60 грн.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність оскаржуваних постанов суд керується відповідними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 1404-VIII від 02.06.2016, чинній на час вчинення виконавчих дій, далі по тексту - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом ст. 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов'язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об'єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 цього Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ст. 18 Закону № 1404-VIII зобов'язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

За змістом положень ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний розпочати примусове виконання рішення за наявності низки умов, зокрема якщо: виконання рішення передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, набрало законної сили; не пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 цього Закону; стягувач подав заяву про примусове виконання рішення та надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Судом встановлено, що в даному випадку усі вищенаведені умови були дотримані, а отже виконавець зобов'язаний був винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

За міркуванням боржника постанова про відкриття виконавчого провадження є неправомірною з огляду на те, що він оспорює аукціон та договори про відступлення права вимоги в судовому порядку, проте ці доводи не ґрунтуються на законі, оскільки наведену обставину законодавець не відніс до обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження.

За приписом ст. 56Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Отже, зважаючи на вищенаведене та з огляду на те, що до примусового виконання пред'явлено рішення суду про стягнення грошової заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилання боржника на порушення виконавцем вимог Закону України «Про іпотеку» не заслуговують на увагу і є безпідставними.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 2475-VIII) передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода (ст. 31).

Наведена норма визначає, що винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно зі ст. 45 Закону № 2475-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку,передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Аналогічна норма передбачена Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, (пункт 9 Розділу ІІІ).

За приписом ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08.09.2016, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому законом, одержує основну винагороду в розмірі 10 відсотків стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваних постанов приватний виконавець Турчин А.А. діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у відповідності з вимогами Закону № 1404-VIII, а тому підстави для задоволення вимог скарги відсутні.

Керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Турчина Андрія Анатолійовича у виконавчому провадженні № 57831652.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: