ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/9643/18

Провадження № 22-ц/818/3454/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М.,Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06 травня 2019 року у складі судді Боговського Д.Є.

у цивільній справі № 641/9643/18 за позовом Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

встановив:

28.12.2018 року Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради ( далі Управління) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просило стягнути переплачену суму допомоги у розмірі 4 134 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1762 грн.00 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 22.09.2015 року ОСОБА_1 була подана повторна заява на призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг для нарахування допомоги на догляд.

На запит Управління, КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» листом від 15.12.2015, повідомила, що недієздатна особа ОСОБА_3 знаходиться на неповному державному забезпеченні.

Неповідомлення опікуном про знаходження недієздатної особи ОСОБА_3 на неповному державному забезпеченні призвело до надміру переплаченої суми допомоги його опікуну ОСОБА_1 за період з 01.11.2015 року по 31.01.2016 року.

28.12.2015 року ОСОБА_1 до Управління була надана заява про те, що опікун зобов`язується повернути суму, яка виникла в результаті не повідомлення про те, що недієздатний перебував на стаціонарному лікуванні протягом періоду з 18.10.2015 року по 15.12.2015 року.

Незважаючи на зобов`язання повернути надміру сплачені суми та неодноразові звернення Управління, ОСОБА_1 так і не повернута заборгованість, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06 травня 2019 позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради задоволено. Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України надміру отриману допомогу за догляд за інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного захворювання в розмірі 4134,00 грн.., а також сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що суд необґрунтовано відхилив доводи відповідача стосовно необхідності застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах, оскільки про наявність переплати грошових коштів на користь ОСОБА_1 , позивачу стало відомо 15.12.2015, а також судом не застосовано до спірних правовідносин приписи ст. 1215 ЦК України, відповідно до яких не підлягає поверненню допомога, яка проведена добровільно за відсутності рахункової помилки або недобросовісності з боку набувача.

Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_1 судовий збір на підставі неналежного доказу, оскільки до матеріалів позовної заяви додано копію платіжного доручення, а не оригінал платіжної квитанції про сплату судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06 травня 2019 року без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що Управлінню стало відомо, що брат відповідача знаходить на неповному державному забезпечення саме 28.12.2015, що підтверджено матеріалами справи, а саме копіями сторінок журналу реєстрації приймання заяв і документів для призначення усіх видів соціальної допомоги, та заявою ОСОБА_1 , яка датована саме 28.12.2015 року.

Зазначає, що ОСОБА_1 при оформленні допомоги надала заяву щодо обов`язку повідомити Управління у разі виникнення обставин, що передують припиненню грошової допомоги, та яка, з урахуванням положень абз.7 п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 № 1192 « Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею», у разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги зобов`язана була повідомити Управління у десятиденний строк. Наголошує на тому, що Управлінню стало відомо, що брат ОСОБА_1 знаходиться на утриманні у психічній неврологічній лікарні лише 28.12.2015 з заяви ОСОБА_1

Щодо доводів апеляційної скарги, що Управлінням не виконано свій обовїязок щодо квартальних запитів до психіатричних лікарень для отримання інформації про осіб з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, які перебувають на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні більш як календарний місяць, зазначає, що Управлінням такі запити направлялися до Харківської обласної психіатричної лікарні №3, а також до Харківського міського психоневрологічного диспансеру №3, але отримано негативні відповіді щодо запитуваної інформації з посиланням на положення Закону України « Про захист персональних даних» та Закону України «Про інформацію».

Щодо доводів апеляційної скарги, що Управлінням добровільно здійснено виплати у січні 2016 року вже після того, як стало відомо про знаходження ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні, зазначає, що нарахування за січень 2016 року були здійснені Управлінням ще до того як Управлінню стало відомо про порушення прав, та було направлено відомості до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, який здійснює виплату даної грошової допомоги.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 17.09.2015 хворий ОСОБА_3 ,недієздатний інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу, встановленої 19.01.2004, проживає разом з ОСОБА_1 за адресою (фактичне мешкання) АДРЕСА_1 , потребує постійного стороннього догляду, висновок дійсний до 17.03.2016 р. ( а.с.16)

Згідно повторної заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг від 22.09.2015 ОСОБА_1 звернулася до Управління про призначення допомоги на догляд(щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду) (а.с. 18-19,21).

Згідно заяви від 22 вересня 2015 року ОСОБА_1 зобов`язалася повідомити про настання обставин( зокрема) у разі , якщо інвалід і чи ІІ групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця ( а.с.17).

Згідно акту від 11 березня 2016 року відділом державних соціальних інспекторів управління проведена перевірка правильності та повноти інформації, наданої на призначення державної соціальної допомоги заявником ОСОБА_1 ,що «прописана» за адресою АДРЕСА_1 , згідно заяви ОСОБА_1 , надана неповна/невірна інформація про доходи ( майновий стан), внаслідок чого були надмірно виплачені кошти в сумі 4134,00 грн. протягом періоду з 01.11.2015 по 31.01.2016 року ( а.с.6).

Згідно листа Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 11.12.2015, що її недієздатний брат ОСОБА_3 на протязі всього періоду госпіталізації ( з 18 жовтня 2015 року по теперішній час) знаходиться на неповному державному забезпеченні (а.с.7).

Згідно заяви від 28.12.2015 ОСОБА_1 зобов`язалася повернути суму заборгованості в повному обсязі ( а.с.8).

Згідно розпорядження Комінтернівського УТиСЗН від 29.12.2015 ОСОБА_1 виплату допомоги припинено з 01.11.2015, у зв`язку з находженням утриманця в психіатричній лікарні ( а.с.9).

Згідно листа від 02.02.2016 Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних допомог повідомив Управління про наявність переплат у сумі 4134,00 грн. по рахунку гр. ОСОБА_1 ( а.с.11).

Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних допомог від 2 жовтня 2017 ОСОБА_1 отримує допомогу на догляд за інвалідом І або ІІ групи в листопаді, грудні 2015 року та у січні 2016 року у розмірі по 1378,00 грн в місяць, а всього 4131,00 грн. ( а.с. 12).

Згідно довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» від 14.07.2017 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ,до складу її сім`ї входить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.13).

Згідно листа від 24.10.2016 ОСОБА_1 повідомлено про надмірно виплачені кошти у розмірі 4134,00 грн. протягом періоду з 01.11.2015 по 31.01.2016 у зв`язку з находженням утриманця в психіатричній лікарні з 18.10.2015, про припинення виплати допомоги з 01 листопада 2015 року та зобов`язання повернути переплачену суму допомоги і перерахування 4134,00 до 11 квітня 2016 року ( а.с.5).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зроблено заяву про застосування строків позовної давності ( а.с. 43-44).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про той факт, що її недієздатний брат ОСОБА_3 перебуває на стаціонарному лікуванні з 18.10.2015 року, однак вона про це повідомила Управління лише 28.12.2015, наявна недобросовісність з боку набувача, а також, що про обставини, які впливають на право особи на допомогу, позивачу стало відомо 28.12.2015, а позовна заява подана до суду та зареєстрована 28.12.2018, тому срок позовної давності позивачем не пропущений.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства та встановленим обставинам справи,з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Такі висновки містяться у правовій позиції у постанові ВСУ від 02.07.2014, № 6-91цс14.

Статтею 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з інвалідом I чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за ним.

Відповідно до п. 8 «Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 серпня 2000 р. № 1192, виплата допомоги на догляд припиняється у разі, коли: сталися зміни у складі сім`ї у зв`язку із смертю або зміною місця проживання інваліда I чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд; закінчився строк установлення інвалідності I чи II групи і протягом місяця не підтверджено встановлення групи інвалідності, яка дає право на призначення допомоги на догляд; інвалід I чи II групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця. У разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни.

Згідно акту обстеження від 13.10.2015 , який складено за участі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , фактично мешкає разом з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.22)

Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкають разом, то про дату госпіталізації ОСОБА_3 до Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3, ОСОБА_1 . стало відомо 18 жовтня 2015 року, саме цю дату зазначено у відповіді ХОКПЛ №3, як початок періоду госпіталізації ОСОБА_5 ( а.с.7).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про той факт, що її недієздатний брат ОСОБА_5 перебуває на стаціонарному лікуванні з 18.10.2015 року.

Судом першої інстанції враховано, та надано відповідну оцінку діям відповідача, щодо повідомлення про обставини, внаслідок яких припиняється виплата допомоги.

Відповідно до п. 8 Порядку підставою для припинення виплат є, зокрема,обставина, що інвалід I чи II групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця.

Згідно заяви обов`язку від 22.09.2015 ОСОБА_6 було ознайомлено з переліком підстав, коли припиняється даний вид допомоги та нею підписано згоду про повідомлення про зміну всіх обставин, в тому числі і про перебування інваліда І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця та повідомлено про те, що виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни ( а.с.17).

Як вбачається за змістом п. 8 Порядку визначено саме 10-денний строк для такого повідомлення.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_1 не спростовано, а в апеляційній скарзі підтверджено той факт, що вона «здійснила повідомлення 28.12.2015» після отримання нею листа від клініки де знаходився на лікуванні її брат ОСОБА_3

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що несвоєчасне повідомлення відповідачем ОСОБА_1 про обставини, які безпосередньо впливають на виплату допомоги, є недобросовісністю з боку набувача коштів,що відповідно є підставою для стягнення з неї сум виплаченої допомоги.

Також доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи, що ОСОБА_1 повідомила позивача про те, що її брат недієздатний ОСОБА_3 знаходиться на стаціонарному лікуванні заявою від 28.12.2015, на підставі якої було проведено перевірку правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення державної соціальної допомоги та складено відповідний акт від 11.03.2016, та встановлено, що протягом періоду з 01.11.2015 по 31.01.2016 ОСОБА_1 було надмірно виплачені кошти в сумі 4134,00 грн., звернення позивача до суду з позовом (28.12.2018 року) відбулось в межах строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та є суб`єктивними тлумаченнями апелянтом законодавства.

Колегія суддів, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді - О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина