17.12.2019 Справа № 363/423/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

за участю

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

його представника ОСОБА_4 ,

представника третьої особи ПАТ КБ «Приват Банк» Хитрової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ КБ «Приват Банк», ОСОБА_7 про поділ боргових зобов`язань,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила провести розподіл спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину житлового будинку на вказаній земельній ділянці; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину житлового будинку на вказаній земельній ділянці; а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 8 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем набуто у спільну сумісну власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на якій згодом побудовано житловий будинок, який на даний час в експлуатацію не прийнятий та відповідно державна реєстрація права власності на нього не здійснена. Згоди щодо поділу спільного майна в добровільному порядку сторони не дійшли, що і стало причиною звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_3 подав свої заперечення щодо позову ОСОБА_1 у яких наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що земельна ділянка, про яку йде мова у позові, придбана через півтора місяці після реєстрації шлюбу, за кошти які йому дала бабуся ОСОБА_6 .

Разом з тим ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву та, уточнивши позовні вимоги, наполягав на поділі в порядку спільного сумісного майна подружжя заборгованостей, а саме: просив поділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 : заборгованість перед ОСОБА_6 , що станом на 29.05.2018 року становить 783 225 грн. по Ѕ частині за кожним; заборгованість перед ОСОБА_5 , що станом на 29.05.2018 року становить 313 290 грн. по Ѕ частині за кожним; заборгованість перед ОСОБА_7 , що станом на 29.05.2018 року становить 130 537 грн. 50 коп. по Ѕ частині за кожним; заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг», що станом на 29.05.2018 року становить 20 072 грн. 15 коп. по Ѕ частині за кожним; а також заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», що станом на 29.05.2018 року становить 81 750 грн. 01 коп. по Ѕ частині за кожним.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовано тим, що грошові кошти на придбання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 він 02.10.2010 року отримав в борг від бабусі ОСОБА_6 та зобов`язався повернути кошти до 17.03.2017 року, однак на момент подачі вказаного позову (29.05.2018 року) борг не повернено.

Разом з тим ОСОБА_3 ствердив, що грошові кошти на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ним також отримано в борг 15.06.2012 року у ОСОБА_5 в розмірі 12 000 доларів США, а також 01.04.2014 року у ОСОБА_7 в розмірі 5 000 доларів США, які на момент подачі позову не повернено.

Крім того ОСОБА_3 повідомив, що за час шлюбу ним 15.05.2013 року з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено кредитний договір за результатами невиконання умов якого 10.12.2014 року Заводським судом м. Дніпродзержинськ від 10.12.2014 року винесено рішення у справі № 208/6796/14-ц про стягнення з нього на користь вказаного товариства заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 072 грн. 15 коп.

Також ствердив, що отримував кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» та станом на 29.05.2019 року має заборгованість у розмірі 81 750 грн. 01 коп.

ОСОБА_3 звертав увагу суду на те, що вказані кредитні кошти отримував з метою задоволення потреб родини, а тому наполягав на поділі боргових зобов`язань.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому наполягав на відмові в задоволенні зустрічної позовної заяви, вважаючи боргові розписки фіктивними, складеними з метою введення суду в оману та штучного створення боргових зобов`язань. Зі змісту вказаних розписок не можливо встановити валюту, в якій передавалися кошти, як і не можливо встановити цільового призначення нібито наданих коштів, коли ОСОБА_3 в суді не доведено, що саме ці кошти отримано та витрачено на потреби сім`ї. Вважав доводи зустрічної позовної заяви щодо отримання кредитних коштів від ТОВ «ОТП Факторинг» та ПАТ КБ «ПриватБанк» на задоволення потреб родини є недоведеними та необґрунтованими.

Представник ОСОБА_3 подав відповідь на відзив, у якій наполягав на задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі.

Третя особи ОСОБА_7 подав до суду письмові пояснення, в яких повідомив про товариські відносини з ОСОБА_3 , якому навесні 2014 року дав в борг грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, які останній мав повернути до 19.01.2019 року.

Третя особа ОСОБА_6 подала до суду письмові пояснення, в яких ствердила, що вона дала своєму онуку ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, які отримала від продажу нерухомості в Російській Федерації. Ці кошти планувалося витратити на придбання будинку для спільного проживання онука з дружиною, а також її з донькою ОСОБА_5 декілька разів возив її та доньку дивитися будинку та в підсумку вони зійшлись на тому, що будинок в АДРЕСА_1 , їм найбільше підходить для проживання двох сімей. На підтвердження пояснень до матеріалів справи долучено розписку № 3111-13177-3 від 15.09.2010 року складену в Прохорівському відділі Управління Федеральної реєстраційної служби по Білгородській області від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про отримання документів на державну реєстрацію про перехід права власності, на підставі договору купівлі-продажу, на приміщення та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 про що 15.09.2010 року в книгу обліку вхідних документів № 17/009/2010 внесено записи №№ 965,966, а також розписку № 3111-13178-3 від 15.09.2010 року складену в Прохорівському відділі Управління Федеральної реєстраційної служби по Білгородській області від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про отримання документів на державну реєстрацію про перехід права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 про що 15.09.2010 року в книгу обліку вхідних документів № 17/009/2010 внесено запис № 967.

Третя особа ОСОБА_5 подала до суду письмові пояснення, в яких повідомила, що від продажу квартири та за рахунок власних заощаджень нею зібрано 12 000 доларів США, які в подальшому передано сину ОСОБА_3 з метою придбання будинку для їх спільного проживання. Після передачі коштів, син надав їй розписку, як підтвердження того, що вона брала участь у придбанні будинку та для впевненості подальшого спільного проживання. Переглянувши безліч варіантів, вони зупинили свій вибір на будинку в АДРЕСА_1 та порадившись придбали його. Після оформлення документів, вона з матір`ю ОСОБА_6 , сином ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_1 переїхали жити до вказаного будинку. На підтвердження пояснень до матеріалів справи долучено договір купівлі-продажу № 1054 від 05 червня 2012 року згідно якого ОСОБА_5 продала квартиру за номером АДРЕСА_3 за 47 100 грн.

В суді позивачка та її представник просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Проти зустрічного позову заперечили.

Відповідач та його представник, заперечуючи проти первісного позову, просили про задоволення зустрічного.

Представник третьої особи ПАТ КБ «Приват Банк»Хитрової Л.В. в суді повідомила, що ОСОБА_3 дійсно отримав кредит в розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Такі кредити спрямовані на задоволення особистих потреб та не мають на маті придбання нерухомості, задля потреб сім`ї.

Треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибули.

Третя особа ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого 15 травня 2019 року Виконавчим комітетом Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що з 01 вересня 2010 року позивачка та відповідач знаходилися у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу 19 жовтня 2010 року у спільну власність для забезпечення потреб сім`ї ОСОБА_3 за обумовлену грошову суму у розмірі 54 100 грн. придбав у ОСОБА_10 Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,1500 га з кадастровим номером :37:052:0265 розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, який зареєстровано в реєстрі за № 2724, коли іншу Ѕ частину вказаної земельної ділянки оплатно придбав ОСОБА_11 .

Згідно п. 3.4. Договору купівлі-продажу земельної ділянки, цей договір укладається за згодою чоловіка продавця - ОСОБА_12 , посвідченої Голуб Л.А., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області 19.10.2010 року № 2721, яка зберігається у справах приватного нотаріуса та за згодою дружини покупця - ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області 19.10.2010 року № 2722 та за згодою дружини покупця - ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області 19.10.2010 року № 2723, які зберігаються у справах приватного нотаріуса.

14 червня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2724 від 19.10.2010 року та заяви про розподіл № 654 від 18.04.2011 року ОСОБА_3 отримав державний акт серія ЯМ № 757038 на право власності на земельну ділянку площею 0,0750 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Після розподілу земельної ділянки з кадастровим номером :37:052:0265 між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 по Ѕ її частині, земельній ділянці ОСОБА_3 присвоєно кадастровий номер :37:052:0702, а земельній ділянці ОСОБА_11 присвоєно кадастровий номер :37:052:0703.

03 серпня 2015 року ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0750 га з кадастровим номером :37:052:0702 за адресою: АДРЕСА_1 , про що відповідно внесено відомості до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягом № НВ-017.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Доводи відповідача про те, що спірну земельну ділянку придбано лише через місяць після реєстрації шлюбу, а також виключно за особисті кошти отримані ним в борг від товариша, бабусі та матері на вимогах закону не ґрунтуються та належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджено, які матеріалам справи і фактичним її обставинам не відповідають, такі доводи суд відкидає, як неспроможні.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної вільності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ч.ч. 1, 3, 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

На підстав ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як убачається із роз`яснень даних у п.п. 22, 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавство при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63 та ч. 1 ст. 65 СК України.

Що стосується заперечень відповідача в частині посилання на придбання спірної земельної ділянки за його особисті кошти взяті ним в борг у ОСОБА_6 (письмова розписка про борг у розмірі 30 000 доларів США від 02 жовтня 2010 року), ОСОБА_5 (письмова розписка про борг у розмірі 12 000 доларів США від 15 червня 2012 року), а також ОСОБА_7 (письмова розписка про борг у розмірі 5 000 доларів США від 01 квітня 2014 року) то суд їх до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Так, вимогами ст. 57 СК України передбачено випадки коли майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Згадані письмові розписки про отримання в борг ОСОБА_5 коштів не містять даних про їх цільове використання, а тому не наділяють придбану земельну ділянку статусом особистого майна того з подружжя, який взяв у борг для цього певні кошти.

Доказів того, що спірна земельна ділянка є особистою власністю відповідача суду не представлено.

Самі лише посилання ОСОБА_3 та долучені до матеріалів справи боргові розписки не містять в собі достатніх даних про отримання та використання боргових коштів саме на придбання спірної земельної ділянки.

За таких умов посилання відповідача на те, що спірна земельна ділянка придбана лише через місяць після реєстрації шлюбу, а також виключно за особисті кошти отримані ним в борг від товариша, бабусі та матері, суд до уваги не приймає, оскільки право власності на земельну ділянку площею 0,0750 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ним 03 серпня 2015 року, тобто у шлюбі сторін і для забезпечення потреб сім`ї, а тому такі доводи відповідача не узгоджуються з вимогами ст. 60 СК України.

Враховуючі викладене, суд доходить висновку, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя Лагутіних та кожному з них згідно ч. 1 ст. 70 СК України на праві власності належить по Ѕ частині земельної ділянки загальною площею 0,0750 га з кадастровим номером :37:052:0702 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_1 в позові просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Згідно змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на момент його укладання, тобто 19.10.2010 року, на цій земельній ділянці будівлі та споруди відсутні, що в повній мірі узгоджується з листами Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 61/02-31 від 01.02.2017 року та КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» № 239 від 28.03.2017 року, якими підтверджено, що житловий будинок за цією адресою не приватизовувався, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна не виготовлявся та інвентаризаційна справа не заводилась.

Разом з тим, в суді не доведено, що сторонами за спільні кошти під час шлюбу побудовано житловий будинок на спірній земельній ділянці, який би міг бути об`єктом поділу спільної сумісної власності подружжя, в розумінні вимог ст. 331 ЦК України.

Не доведено і законність або незаконність здійснення будівництва житлового будинку на спірній земельній ділянці, коли матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, у який період, за які кошти та ким купувалися будівельні матеріали, як і не доведено, ким здійснювалися будівельні роботи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що під час спільного подружнього життя з ОСОБА_3 побудовано зазначений вище житловий будинок, ґрунтуються лише на усних поясненнях позивачки та належними, допустимими і достатніми доказами в суді не підтверджено.

Звіти про оцінку спірного житлового будинку, виконані на замовлення позивачки та відповідача, між собою різняться та не містять достатніх даних про технічну можливість і відповідність вимогам будівельних норм з метою вирішення питання поділу будинку між сторонами.

Суд звертає увагу, що звіт ПП «СВ Девелопмент» датований 2017 роком, що розроблений на замовлення ОСОБА_1 , а також звіт ТОВ «Аналітичний центр Дробнова» датований 2017 роком, що розроблений на замовлення ОСОБА_3 містять відомості про оцінку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , коли спірна земельна ділянка з кадастровим номером :37:052:0702, на якій нібито розташований спірний житловий будинок, має іншу адресу: АДРЕСА_1 .

Відтак, зважаючи, що у сторін право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 не виникло, а тому таке майно не можна визнати тим, що набуто у власність за час шлюбу згідно вимог ст. 60 СК України, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю і необґрунтованістю.

Що стосується вимог зустрічного позову ОСОБА_3 щодо визнання за ним та ОСОБА_1 в порядку спільного сумісного майна подружжя по Ѕ частині боргових зобов`язань перед ОСОБА_6 у загальному розмірі 783 225 грн., перед ОСОБА_5 у загальному розмірі 313 290 грн., перед ОСОБА_7 у загальному розмірі 130 537 грн. 50 коп., перед ТОВ «ОТП Факторинг» у загальному розмірі 20 072 грн. 15 коп., а також перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 81 750 грн. 01 коп., то підстав для їх задоволення судом не встановлено.

Згідно боргової розписки від 02 жовтня 2010 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_6 грошову суму еквівалентну 30 000 доларів США, яку зобов`язався виплатити в строк до 17 лютого 2017 року.

Відповідно до боргової розписки від 15 червня 2012 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 грошову суму еквівалентну 12 000 доларів США, яку зобов`язався виплатити в строк до 30 вересня 2016 року.

Крім того, згідно боргової розписки від 01 квітня 2014 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_7 грошову суму еквівалентну 5 000 доларів США, яку зобов`язався виплатити в строк до 19 січня 2019 року.

Разом з тим, ОСОБА_3 в суді доводив, що на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року у справі № 208/6796/14-ц, в рамках виконавчого провадження, з нього стягується заборгованість за кредитним договором № на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 20 072 грн.

Також ОСОБА_3 надано довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» по його рахункам за 09.10.2017 року, а також роздруківку з особистого кабінету прикладеної програми ПАТ КБ «ПриватБанк» по рахункам останнього.

Згідно вказаної довідки 10.07.2012 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав угоду та отримав кредит в розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Станом на 09.10.2017 року заборгованість за невиконання договірних зобов`язань перед вказаним товариством по сплаті коштів за наданий ОСОБА_3 кредит складала 47 478 грн. 58 коп.

Роздруківка з особистого кабінету ОСОБА_3 сформована через додаток ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить дати її формування та відображає відомості про існування заборгованості вже в розмірі 81 750 грн.

ОСОБА_3 в суді не доведено, що кредити отримувалися й позики бралися в інтересах сім`ї, їхнє цільове використання, а тому суд не може дійти висновку, що така заборгованість є об`єктом спільної сумісної власності в розумінні вимог ч. 4 ст. 65 СК України.

Також в суді не доведено, які саме заборгованості за кредитними договорами перед ПАТ КБ «ПриватБанк» таТОВ «ОТП Факторинг Україна» існували на момент припинення ведення спільного господарства сторонами.

Самі лише твердження ОСОБА_3 та долучені до матеріалів справи боргові розписки, а також документи про існування кредитних заборгованостей не містять в собі достатніх даних про отримання та використання боргових коштів саме в інтересах сім`ї.

Матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів щодо отримання ОСОБА_3 кредитів саме на будівництво житлового будинку, як про це останній стверджував у зустрічній позовній заяві, коли суми отриманих кредитних коштів у ПАТ КБ «ПриватБанк» таТОВ «ОТП Факторинг Україна» є незначними 2 500 грн. та 20 072 грн. відповідно і використані в інтересах сім`ї.

Не доведено в суді й того, що на момент припинення шлюбних стосунків існувала заборгованість (її розміри) перед кредиторами, яка виникла на підставі правочинів вчинених в інтересах сім`ї.

Разом з тим, суд звертає увагу, що саме ОСОБА_3 є стороною договорів укладених з ПАТ КБ «ПриватБанк» таТОВ «ОТП Факторинг Україна» і має виконувати грошові зобов`язання в порядку та на умовах визначених цими договорами, а тому визначення судом іншого порядку або покладання обов`язків боржника на особу судовим рішенням на вимогах Закону не ґрунтується.

В даному випадку правовідносини сторін виникають і регулюються на підставі укладеного договору, а тому рішення суду за таких обставин не може породжувати інші права і обов`язки осіб при поділі майна (чи боргів) подружжя.

За таких обставин в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Крім того, представником позивачки представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, а тому з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

первісний позов задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно подружжя - земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :37:052:0702, площею 0,0750 га та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на Ѕ її частину за кожним з них.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 768 грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Повне судове рішення складено 08 січня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 виданий 15.10.2010 року Борщівським РВ УМВС України в Тернопільській області.

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Треті особи: ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», , юридична адреса: м. Київ, вул. Фізкультури, 28-д.

ПАТ КБ «Приват Банк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д.

Суддя