Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 752/12556/16-ц

провадження № 61-34055св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Ніка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Ніка» (далі - ТОВ «АФ «Ніка») про розірвання договору та відшкодування збитків, завданих невиконанням договору.

Позов мотивовано тим, що 02 серпня 2015 року між нею та ТОВ «АФ «Ніка» було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно з яким відповідач взяв на себе зобов'язання щодо надання юридичних послуг шляхом представництва її інтересів в судах загальної юрисдикції України усіх ланок, а вона зобов'язалась оплатити ці послуги.

На виконання умов договору 03 та 04 серпня 2015 року вона сплатила відповідачу 8 556 грн.

Оскільки відповідач не виконав умови договору, зокрема не усунув недоліки поданої до суду заяви, не представляв її інтереси у суді першої інстанції,позивач, посилаючись на частину другу статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», просила розірвати вказаний договір та стягнути з ТОВ «АФ «Ніка» в особі директора ОСОБА_5 збитки в сумі 10 856 грн, а саме: 8 556 грн збитків, завданих невиконанням договору, та 2 300 грн збитків, завданих неналежним його виконанням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року у складі судді Чередніченко Н. П. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано договір на надання юридичних послуг від 02 серпня 2016 року без номеру.

Стягнуто з ТОВ «АФ «Ніка» на користь ОСОБА_4 збитки в сумі 8 056 грн та судові витрати в сумі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у порушення умов договору про надання юридичних послуг відповідач не надав позивачу цих послуг, про що свідчить, зокрема, і особисте подання позивачем документів до суду, а саме заяви про усунення недоліків на виконання вимог суду. У зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов цього договору він підлягає розірванню, а збитки - стягненню на підставі частини другої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач не надала доказів в обґрунтування вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 2 300 грн та 500 грн, тому в цій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 30 серпня 2017 року про виправлення арифметичної помилки, апеляційну скаргу ТОВ «АФ «Ніка» задоволено. Скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «АФ «Ніка» про відшкодування збитків.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «АФ «Ніка» 1 212,64 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що договір про надання юридичних послуг припинився внаслідок відмови замовника від отримання послуг, тому його розірвання в судовому порядку не є необхідним для захисту прав та інтересів замовника. Представник відповідача за довіреністю представляла інтереси позивача у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не надав позивачу визначені договором послуги, є безпідставним. Сплачені позивачем відповідачу кошти у розмірі 8 056 грн є платою за договором про надання юридичних послуг та не є збитками в розумінні частини другої статті 22 ЦК України, отже, не підлягають стягненню на користь позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не спростував факт порушення відповідачем свого зобов'язання за договором та не застосував норми Закону України «Про захист прав споживачів», якими позивач обґрунтовувала позовні вимоги. У справі, в якій її інтереси мав представляти відповідач у суді першої інстанції, позивач свої інтереси представляла особисто, а тому відповідач не виконав умови договору щодо представництва її інтересів протягом розгляду справи в усіх судових установах. Договір між сторонами є чинним, а тому висновок суду про її односторонню відмову від отримання юридичних послуг є безпідставним. Оскільки відповідач фактично не надав їй юридичних послуг, розмір збитків у сумі, ідентичній оплаті за юридичні послуги, є обґрунтованим.

У серпні 2017 року ТОВ «АФ «Ніка» подало відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований тим, що на виконання умов договору, укладеного між сторонами, відповідач надав позивачу такі послуги: консультацію, ознайомлення з документами, складання заяви та довіреності, подання цієї заяви до суду, одержання у суді копії судового рішення, складання апеляційної скарги та представництво інтересів позивача у апеляційному суді, а остання не спростувала надання цих послуг. У суду першої інстанції були відсутні правові підстави для розірвання договору та стягнення збитків.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції цим вимогам закону не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 серпня 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ «АФ «Ніка» було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно з яким відповідач за плату брав на себе зобов'язання щодо надання юридичних послуг шляхом представництва інтересів ОСОБА_4 у судах загальної юрисдикції України усіх ланок, для чого остання того ж дня надала директору ТОВ «АФ «Ніка» - ОСОБА_5 довіреність на представництво своїх інтересів у судах усіх судових ланок.

Строк дії договору сторонами встановлено до 02 серпня 2017 року .

На виконання умов договору 04 серпня 2015 року ОСОБА_4 сплатила 8 000 грн на рахунок відповідача та 56 грн за розрахунково-касове обслуговування.

Вказаний договір було укладено з метою представництва відповідачем інтересів позивача у справі про визнання особи недієздатною.

04 серпня 2015 року до Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_5, яка є директором ТОВ «АФ «Ніка», від імені ОСОБА_4 подано заяву про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, яку ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2015 року повернуто заявнику для подання до належного суду.

На цю ухвалу суду ОСОБА_5, діючи як представник ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року задоволена, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року заяву ОСОБА_4 залишено без руху та запропоновано заявнику усунути її недоліки, на виконання якої остання особисто подала до суду заяву про усунення недоліків.

У подальшому судом було відкрито провадження у справі, проведено кілька судових засідань та ухвалено рішення про задоволення заяви ОСОБА_4

Сторони визнають та матеріалами справи підтверджується, що з 02 листопада 2015 року відповідач не брав участі у розгляді вказаної справи як представник позивача, а тому ці обставини у силу частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягають доведенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п'ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За договором про надання послуг виконавець зобов'язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов'язку з її надання.

Щодо виконання відповідачем договірного зобов'язання з надання послуги

Пунктом 1 договору, укладеного між сторонами, передбачено, що виконавець (відповідач у справі) бере на себе зобов'язання щодо надання юридичних послуг шляхом представництва інтересів замовника (позивача) у судах загальною юрисдикції України усіх ланок в якості позивача, відповідача, заявника у справах окремого провадження, третьої особи, проведення претензійно-правової роботи по стягненню з третіх осіб матеріальної та (або) моральної шкоди, а замовник зобов'язується оплатити вище зазначені послуги у розмірі та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Для реалізації цього зобов'язання виконавцю надані повноваження представляти замовника не лише протягом розгляду справи у судах усіх ланок та інших органах, а й на стадії виконання судового рішення, ухваленого у справі (пункт 2 укладеного між сторонами договору, довіреність від 02 серпня 2015 року).

Отже, за умовами досягнутої між сторонами домовленості послугу слід вважати наданою після ухвалення та виконання судового рішення.

Проте з 02 листопада 2015 року позивач самостійно усував недоліки поданої заяви та брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, а відповідач не брав участі у розгляді вказаної справи як представник позивача.

Таким чином, доводи позивача про те, що під час дії договору про надання юридичних послуг стало очевидним їх невиконання відповідачем у повному обсязі, підтверджені матеріалами справи.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що під час дії строку договору про надання послуг після 02 листопада 2015 року відповідач не брав участі в представництві інтересів позивача у справі за заявою ОСОБА_4, а тому не виконав умови договору щодо представництва її інтересів протягом розгляду справи в усіх судових ланках та на стадії виконання судового рішення. При цьому сам по собі факт ухвалення судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_4 не свідчить про належне виконання ТОВ «АФ «Ніка» умов договору.

Судом установлено, що на виконання умов договору відповідач склав заяву, подав її до суду першої інстанції, оскаржив в апеляційному порядку повернення цієї заяви, брав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, за результатами якого справу направлено до суду першої інстанції.

Таким чином, суду слід оцінити те, чи дійсно позивачеві завдано збитки у зв'язку з неналежним виконанням договору про надання послуг виконавцем, який надає послуги за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності (пункт 4.6. договору), та чи повинен за це нести відповідальність.

Щодо стягнення збитків

Відповідно до статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 у повному обсязі, суд апеляційної інстанції, не спростувавши факту порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань, передчасно вважав, що сплачені позивачем кошти є платою за належно надані послуги і їй не спричинені будь-які збитки. При цьому суд апеляційної інстанції не застосував норми Закону України «Про захист прав споживачів», яким позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, безпідставно застосувавши при цьому норми статті 22 ЦК України.

Згідно із статтями 11, 303 ЦПК України 2004 року, якими визначено диспозитивність цивільного судочинства та межі розгляду справи апеляційним судом, суд апеляційної інстанції вийшов як за межі позову, так і за межі доводів апеляційної скарги, а вимоги, які заявлені, не розглянув та не дослідив.

У зв'язку з цим рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування.

Щодо розірвання договору

Відповідно до пункту 5 договору дострокове розірвання договору здійснюється на основі і в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно із статтею 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до положень статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов?язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов?язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов?язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв?язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до статті 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що договір в односторонньому порядку було розірвано з боку позивача, однак не зазначив, які саме дії позивача свідчать про розірвання договору повному обсязі з її ініціативи в порядку, передбаченому частиною третьою статті 651 ЦК України, частиною першою статті 907 ЦК України та пунктом 5 договору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказала, що саме відповідач, а не вона, з вересня 2015 року в односторонньому порядку припинив виконання умов договору, однак його розірвання в порядку, встановленому договором та законом, не відбулось.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про одностороннє розірвання спірного договору, при цьому не звернув уваги на положення статей 651, 907 ЦК України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, зокрема дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, зокрема щодо часткового виконання відповідачем умов договору, встановити фактичні обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема встановити обсяг та вартість виконаних відповідачем робіт та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк