15.02.2019 Провадження по справі № 2/380/29/19
Справа № 380/1591/18
Рішення

Іменем України

15 лютого 2019 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

за участю секретаря: Козуб І.С.

за участю адвоката: Неживка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути аліменти з ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на період навчання, посилаючись на те, що син є студентом 1 курсу Інституту прикладного системного аналізу Київського політехнічного інституту імені Ігоря Сікорського, термін закінчення навчання 30.06.2022 року, та потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько, відмовляється від добровільно надання матеріальної допомоги на утримання сина під час навчання. Крім того, позивач просить стягувати в подальшому по Ѕ частині вартості навчання згідно договору про надання освітніх послуг № 33/4040 від 28.08.2018 року як додаткові витрати на утримання дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Неживок І.В. позовних вимог не визнав, посилаючись на відзив на позовну заяву (а.с. 33-34). Суду пояснив, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, оскільки крім того має на утриманні двох малолітніх дітей, ніде не працює та не має жодних доходів. Його син ОСОБА_5 є повнолітнім, а тому він не може в розумінні ст. 185 СК України брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Третя особа ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третьої особи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є батьком повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утриманні матері ОСОБА_2 та навчається на 1 курсі Інституту прикладного системного аналізу Київського політехнічного інституту імені Ігоря Сікорського, термін закінчення навчання 30.06.2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про його народження НОМЕР_1 від 10.10.2000 року (а.с.10), копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 04.11.2016 року (а.с.12), копією договору № 33/4040 про надання освітніх послуг від 28.08.2018 року (а.с.13), копією довідки виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 5262 від 04.08.2017 року ( а.с. 16) та довідкою з навчального закладу № 568 від 15.11.2018 року (а.с.18).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07.09.2017 року ОСОБА_3 позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 (а.с.14), проте відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу.

Вказана норма закону розповсюджує обов?язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв?язку з цим матеріальної допомоги, коли обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов?язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв?язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто самі батьки мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Зазначене кореспондується із положеннями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини, стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 ніде не працює та не має стабільного заробітку. З 03.01.2018 року по 28.12.2018 року перебував на обліку в Тетіївській районній філії КОЦЗ та отримував допомогу по безробіттю в розмірі 544 грн. щомісячно, з 28.12.2018 року - з обліку знятий та допомогу не отримує, що підтверджується довідками Тетіївської районної філії КОЦЗ від 11.12.2018 року та від 28.12.2018 року (а.с. 38, 92).

Крім того, ОСОБА_3 має на утриманні двоє малолітніх дітей - доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 35, 36) та довідкою виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 12.12.2018 року (а.с.37).

А тому, зважаючи на зазначені обставини, суд приходить до висновку про відсутність такої умови для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, як наявність у батьків можливості надавати таку допомогу - у відповідача відсутній заробіток, який дозволив би йому утримувати себе та свою повнолітню дитину, а позивач не довів належними та допустимими доказами те, що відповідач має інше джерело доходу, що надавало б йому можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача в подальшому по Ѕ частині вартості навчання згідно договору про надання освітніх послуг № 33/4040 від 28.08.2018 року як додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає.

Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд постановою у справі № 622/373/16-ц від 29.01.2018 року роз'яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивачем, а тому в задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст.ст. 182,199,200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258,259,263-265,268,279,354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Дата складання повного рішення: 19.02.2019 року.

Суддя: Т.П.Косович