ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м. Чернівці

Справа № 2403/2553/12

Провадження №22-ц/822/488/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О.,

секретар - Собчук І.Ю.

за участю: представника позивача - Бацей Т.М., відповідача - ОСОБА_1 , його представника - Станкевича М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2016 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення та виселення, головуючий у І-й інстанції - Цуркан В.В.,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» у листопаді 2012 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення та виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 10 серпня 2007 року № СVS0GА00000082, який забезпечений договором між ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М. 10 серпня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за №7569.

Відповідач належним чином зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на станом на 12 листопада 2013 року заборгованість становить 350 010,64 доларів США, що еквівалентно 2 797 635 (два мільйони сімсот дев`яносто сям тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 04 копійки в тому числі 151 310,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 105 174,42 долара США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 17 616,81 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 59 212,23 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 31,27 долари США - штраф (фіксована частина) та 16 665,68 доларів США - штраф (процентна складова).

Як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № СVS0GА00000082 між позивачем та ОСОБА_1 10 серпня 2007 року укладено договір іпотеки № СVS0GА00000082, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 393,30 кв.м та земельну ділянку загальною площею 0,12 га, які розташовані по АДРЕСА_1 і належать йому на праві власності.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2013 року залучено до участі у справі співвідповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Враховуючи збільшені позовні вимоги, ПАТ КБ «Приватбанк» просило в рахунок стягнення за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 від 10 серпня 2007 року №VS0GА00000082 в сумі 151 310 доларів США 23 центів, процентів в сумі 129274 доларів США 44 центів, комісії в умі 21199 доларів США 89 центів, пені в сумі 74349 доларів США 77 центів звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 , шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки та виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2016 року позов задоволено частково, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СVS0GА00000082 від 10 серпня 2007 року в розмірі 290 432 доларів США 25 центів та 1 075 841 грн. 17 коп., з яких: кредит в сумі 157522 долари США 01 цент, відсотки в сумі 111710 доларів США 35 центів, комісія в сумі 21199 доларів США 89 центів, пеня в сумі 1075841 грн. 17 коп., звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 393,30 кв.м., житловою площею 148,60 кв.м. та земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер НОМЕР_1 , які розташовані по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу будинку та земельної ділянки публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк" з укладенням від імені іпотекодавця ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною, що встановлюється у розмірі 1 082 144 грн. 30 коп., на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна , на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії реалізації цього майна, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки просив звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, не передбачений вимогами іпотечного договору та статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 10 серпня 2007 року №VS0GА00000082, у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, визначаючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з висновку судово-економічної експертизи Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19 січня 2015 року №7068 та вимог ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Посилаючись на правила, встановлені ст. 39, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції прийшов до висновку про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, що згідно з п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи видно, що 10 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СVS0GА00000082, згідно з яким останній отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 111 250 доларів США на наступні цілі: 100 000 доларів США на споживчі цілі та 11 250 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,92 процентів на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 9 серпня 2017 року. Згідно з пунктом 7.1 вказаного кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 588,47 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, при цьому відповідно до вказаного пункту погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту.

31 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угода № 1 до кредитного договору № СVS0GА00000082 від 10 серпня 2007 року, відповідно до якого пункт 7.1 кредитного договору викладений в новій редакції, а саме банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти на термін з 10 серпня 2007 року по 9 серпня 2027 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 186 420 доларів США: на споживчі цілі 150 000 доларів США та 36 420 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,92 процентів на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості за цим договором мало здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати (з «20» по «24» число кожного місяця) відповідач повинен був надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 866 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М. 10 серпня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №7569.

Згідно з п.35.3 зазначеного договору предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,12 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 ., яка належать ОСОБА_1 на праві власності.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих зобов`язань утворилась заборгованість за кредитним договором, яка згідно з висновком судово-економічної експертизи від 19 січня 2015 року складається з кредиту у сумі 157 552,01 доларів США, процентів - 111 710,35 доларів США, комісії - 21 199,89 доларів США та пені - 1 075 841,17 грн.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зі змісту статті 38 Закону України «Про іпотеку» видно, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Пунктом 9 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Іпотечний договір містить застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу відповідно до умов договору, статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановили самостійно у договорі.

Разом з тим, наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі по тексту - Порядок). У розділі другому глави другої указаного Порядку передбачено процедуру нотаріального посвідчення угоди про відчуження предмету іпотеки іпотекодержателем.

Положення наведених вище нормативних документів дають підстави для висновку, що всі необхідні дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна іпотекодержатель здійснює від свого імені, а не від імені іпотекодавців. Закон не передбачає такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця (іпотекодавців).

Правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, є відношенням представництва, та врегульовано положеннями глави 17 ЦК України.

Враховуючи наведене, вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права ПАТ КБ «ПриватБанк» на укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливим здійсненням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, суперечать вимогам чинного законодавства, умовам укладеного між сторонами іпотечного договору, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того, банк скористався своїм правом і в позасудовому порядку набув на нього право власності, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги про виселення є похідними від вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому такі вимоги можуть бути задоволені лише за умови задоволення основної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаних висновків суду першої інстанції вимогам матеріального права, є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи видно, що розмір понесених ОСОБА_1 судових витрат у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції складає 12 157,09 грн, а саме, 121,80 грн + 1 827 грн(Т.1 а.с. 237) + 2 557,80 грн (Т.2 а.с. 1) + 3 658,93 грн (Т.2 а.с. 254) + 3 991,56 грн (Т.3 а.с. 5), та 13 968 грн - за проведення судової економічної експертизи (Т.2 а.с.137), а всього 25 855,09 грн.

З огляду на викладене, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 25 855,09 грн у відшкодування судових витрат у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2016 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства комерційний банкк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення та виселення відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 25 855,09 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

О.О. Одинак