КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 366/1633/18
Головуючий у першій інстанції - СлободянН.П.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2905/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ЯворськогоМ.А.(суддя-доповідач), КашперськоїТ.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору б/н від 24 липня 2010 року ОСОБА_5 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2400,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії строку картки.

Банк свої зобов'язання виконав належним чином перерахувавши на картку, яку отримала ОСОБА_5, грошові кошти у визначеному розмірі, а відповідачка, у порушення умов договору, свої зобов'язання належним чином не виконала, отриманні у кредит грошові кошти не повернула і станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість в розмірі 28138,86 грн., з яких 2313,74 грн. - заборгованість за кредитом, 23708,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1316,14 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути із ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі та 1762,00 грн. судових витрат.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 17 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права.

У апеляційній скарзі представник ПАТ КБ "ПриватБанк" посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вказує, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неналежному дослідженні судом доказів по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, строк давності починає перебіг не з дати останнього платежу, а з дати закінчення дії кредитної картки. Для підтвердження своїх доводів апелянт надав довідку про видачі відповідачці кредитної картки НОМЕР_1 з 14 липня 2014 року до 31 грудня 2017 року, та фото з відповідачкою зроблене при отриманні нової картки, тому вважає, що вказані обставини є суттєвими та невраховані судом у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції, на думку апелянта, є незаконним. Просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити постанову про задоволення позову у повному обсягу.

Відзив від відповідачки щодо доводів викладених в апеляційній скарзі на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у справі пропущено строки позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладеного кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії строку картки.

Банк зобов'язання за вказаним Договором виконав належним чином, перерахувавши на картку, яку отримала ОСОБА_5, грошові кошти у визначеному розмірі.

Відповідачка у порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, отриманні у кредит грошові кошти не повернула, і станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість в розмірі 28138,86 грн., з яких 2313,74 грн. - заборгованість за кредитом, 23708,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1316,14 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що банком пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з цим висновком та вважає його обґрунтованим.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

З матеріалів справ також вбачається, що вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов. Згідно з умовами кредитного договору, його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам.

Пунктом 1.1.7.31 Умов передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ятдесять років (а.с.20).

В Умовах надання кредиту фізичним особам відсутній підпис ОСОБА_5

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_5 банк звернувся 20 червня 2018 року здавши вказану позовну заяву на пошту. (а.с.41)

Відповідачкою у справі ОСОБА_5 (після укладення 20 травня 2016 року шлюбу прізвище відповідачки змінено на ОСОБА_5 до ухвалення рішення у спорі подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог Банку (а.с.51 ).

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст.261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, пунктом 1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам встановлено позовну давність тривалістю в п'ятдесять років, не містять підпису відповідачки. У анкеті-заяві позичальника від 24 липня 2010 року (а.с.5) домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Тому ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Зазначені положення узгоджуються із Постановою Верховного Суду України у справі за № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (а.с.51), є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення в цивільних справах" від 18.12.2009 року №14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок щодо пропуску строку позовної давності послався на те, що останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором відповідачкою здійснено 20 березня 2015 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.3) і більше ніяких дій після цього відповідачкою не вчинялося, тому саме із вказаної дати у позивача виникло право на звернення до суду за захистом порушеного права, однак із позовом він звернувся лише у червні 2018 року ( а.с.41), тобто більш ніж через три роки з дати коли таке право виникло.

Колегія суддів при вирішенні доводів апеляційної скарги враховує, що початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

За змістом частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Так, перевіряючи доводи апелянта щодо не врахування судом першої інстанції того факту, що Банком було перевипущено, а відповідачкою у справі 14 липня 2014 року було отримано нову кредитну картку НОМЕР_2 з терміном дії до 31 грудня 2017 року, що підтверджується відповідною довідкою та фото (а.с.101,102) колегією суддів не приймається.

Так, відповідно до ч.ч.2,3,4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем указані ним в апеляційній скарзі обставини щодо видачі нової кредитної картки 14 липня 2014 року не зазначалися і належних доказів на підтвердження вказаних обставин до суду першої інстанції не подавалася, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вирішив спір у відповідно до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог на підставі наданих сторонами на час вирішення спору доказів.

Крім того доводи апелянта про перевипуск нової кредитної картки та отримання відповідачкою її 14 липня 2014 року, колегія суддів враховує наступне.

За змістом пункту 2.9. Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (у редакції, що діяла станом на 31 травня 2009 року), кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом. Кредитування держателів платіжних карток у межах обраної емітентом кредитної схеми регламентується внутрішніми документами банку з питань кредитування та договором між клієнтом і банком-емітентом. Клієнт на власний розсуд або відповідно до умов договору (якщо кредит має цільовий характер) частково або в повному обсязі використовує впродовж строку його дії кредит і має зобов'язання повернути кредит та проценти за його користування на умовах, передбачених договором. Після виконання зобов'язань сторін або в разі розірвання (закінчення терміну дії) договору банк на вимогу клієнта зобов'язаний видати йому довідку про повернення платіжної картки, кредиту та процентів за ним.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Доказів щодо дотримання позивачем норм вищевказаного Положення суду першої інстанції подано не було.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладених вище обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 12,13, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 19 лютого 2019 року.

Судді :

_________________ ___________________ _________________

ЯворськийМ.А. Кашперська Т.Ц. Фінагеєв В.О.