Справа №: 272/1639/18
Провадження № 2/272/121/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Карповця В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Житомирський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна Акціонерна Компанія ОСОБА_2 України про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, суд, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що в період з 18 грудня 2003 року по 02 вересня 2018 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП Житомирський облавтодор ВАТ Державна Акціонерна Компанія ОСОБА_2 України, зокрема працював техніком, слюсарем, інженером з охорони праці у філії Андрушівський райавтодор, а пізніше майстром ДРП №4, що підтверджується відповідними записами зробленими в трудовій книжці.

Під час перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем останнім була нарахована, однак не виплачена ОСОБА_1 заробітна плата за період червня-вересня 2018 року в розмірі 17603 (сімнадцять тисяч шістсот три) грн. 70 коп.

02 вересня 2018 року позивача відповідно до наказу № 49-к від 31.08.2018 року було звільнено, у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, які полягали в скороченні робочого тижня до двох днів, і відповідно зменшенні заробітку.

При цьому, вищевказаним наказом від 31.08.2018 року була передбачена виплата вихідної допомоги у відповідності до вимог ст.44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористанні щорічні відпустки загальною тривалістю 21 календарний день. Заборгованість відповідача по сплаті позивачу заробітної плати становить 17603 грн. 70 коп. Згідно розрахункового листка по заробітній платі за вересень 2018 року середньомісячна заробітна плата позивача за два календарні місяці роботи (44 робочі дні) склала 9458,70 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 219,97 грн. Крім того, в поданій заяві позивач вказав, що з відповідача по справі на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, оскільки повний розрахунок при звільненні з позивачем проведений не був.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд, стягнути з Дочірнього підприємства Житомирський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна Акціонерна Компанія ОСОБА_2 України на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17603 (сімнадцять тисяч шістсот три) грн. 70 коп. Стягнути з Дочірнього підприємства Житомирський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна Акціонерна Компанія ОСОБА_2 України на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

18 грудня 2018 року на адресу Андрушівського районного суду Житомирської області від відповідача по справі надійшо відзив на позовну заяву. У вказаному вище відзиві відповідач зазначив, що 12 грудня 2018 року позивачу було виплачено частину заборгованості по заробітній платі в сумі 7500,00 грн., як наслідок, позовні вимоги в частині заборгованості визнають частково в сумі 10255,44 грн. Крім того, у поданому відзиві відповідач не погоджується з визначеним позивачем розміром середньоденної заробітної плати, оскільки на його думку позивач при обрахуванні середньоденного заробітку не врахував те, що у Філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» встановлено двадцятигодинний робочий тиждень, з оплатою праці згідно відпрацьованого часу (2 і 3 дні на тиждень). Згідно розрахунку проведеного відповідачем середньоденна заробітна плата позивача складає 208,40 грн. На думку відповідача, при розрахунку кількості робочих днів у період, який вважається періодом затримки виплати заробітної плати при звільненні, необхідно було враховувати не загальновстановлену кількість робочих днів, а кількість робочих днів саме у Філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «ОСОБА_2 України». У відзиві відповідач частково визнає позовні вимоги ОСОБА_1, а саме: заборгованість по заробітній платі в сумі 10255,44 грн. та 6668,80 грн. заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В подальшому, а саме 18 січня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 21.12.2018 року, в яких відповідач зазначив, що станом на 14.01.2019 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем ОСОБА_1 становить 3831,64, та на підтвердження наявності вказаної заборгованості додано довідку.

23 січня 2019 року від позивача ОСОБА_1 до Андрушівського районного суду Житомирської області надійшла заява в якій останній просить суд, зобовязати відповідача виплатити йому 10 255 грн. 44 коп. заборгованої заробітної плати, а також 20 631 грн. 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просить рахувати на день ухвалення судового рішення.

12.02.2019 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові письмові пояснення в яких зазначено, що 11.02.2019 року позивачу ОСОБА_1 було повністю виплачено заборгованість по заробітній платі.

Позивач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином. У надісланих на адресу суду додаткових поясненнях від 12.02.2019 року зазначив, що заробітну плату позивачу виплачено в повному обсязі, у звязку з чим просив суд відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні або зменшити розмір суми вказаної заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно записів зроблених в трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що в період з 18 грудня 2003 року по 02 вересня 2018 року ОСОБА_1 працював у Дочірньому підприємстві «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «ОСОБА_2 України» на різних посадах, зокрема: техніком, слюсарем, інженером з охорони праці, майстром (а.с.7-8). За період роботи на вказаному вище підприємстві з червня по вересень 2018 Дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «ОСОБА_2 України» ОСОБА_1 була нарахована, однак не виплачена, заробітна плата у розмірі 17603 (сімнадцять тисяч шістсот три) гривні 70 (сімдесят) копійок, що підтверджується розрахунковим листком по заробітній платі (а.с.9,15). 02 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 відповідно до поданої ним заяви був звільнений з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «ОСОБА_2 України» на підставі наказу № 49-к від 31 серпня 2018 року, у звязку з його відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці п.6 ст.36 КЗпП України (а.с.14). Згідно наказів ВАТ ДАК ОСОБА_2 України ДП Житомирський облаавтодор Філії Зарічанська ДЕД від 02 липня 2018 року №109 та №110 вбачається, що зміна умов праці полягала у скороченні робочого тижня до двох днів (а.с.26-27). Крім того, наказом №49-к від 31.08.2018 року було передбачено проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 та виплату йому вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, згідно ст.44 КЗпП України, а також виплату компенсації за невикористану відпустку за періоди роботи: з 30.09.17 р. по 31.05.18 р. 13 (тринадцять) календарних днів; з 01.06.2018 р. по 02.09.18 р. 8 (вісім) календарних днів (а.с.14). Згідно розрахункового листка по заробітній платі вбачається, що станом на 30.09.2018 заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 становила 17603,70 грн., яка не була виплачена останньому при звільненні (а.с.9). Згідно наданих в ході розгляду справи відповідачем довідок вбачається, що станом на 11.02.2019 року Дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «ОСОБА_2 України» позивачу ОСОБА_1 в виплачено заборгованість по заробітній платі в повному обсязі (а.с.24, 36, 49-51). Відповідно до довідки вих.№238 від 11.12.2018 року наданої відповідачем вбачається, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 208,40 грн., та правильність даного розрахунку не заперечується позивачем (а.с.25).

Відповідно до формули розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлено, що заборгованість відповідача по виплаті позивачу ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дня звільнення, тобто з 02 вересня 2018 року по день здійснення фактичного розрахунку в повному обсязі, а саме 11 лютого 2019 року, становить 23340,80 грн. (208,40 грн. середньоденний заробіток х 112 робочих днів прострочки по сплаті заробітної плати = 23340,80 грн.) (а.с.43).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити суду висновок, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. При цьому, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 29 січня 2014 року по справі № 6-144ц13 та від 14 грудня 2016 по справі №6-788цс16.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. (Постанова Верховного Суду України від 01.03.2017р. 01.03.2017 № 6-2807цс16, 635/2084/16-ц).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Посилання відповідача на те, що наказом по Філії "Зарічанська ДЕД" ДП "Житомирський облавтодор" № 109 від 02.07.2018 року, з вересня місяця встановлено неповний робочий тиждень - 20 годин, з оплатою праці згідно відпрацьованого часу (2 і 3 дні на тиждень), та необхідність при розрахунку кількості робочих днів у періоді, який вважається періодом затримки виплати заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 враховувати 2-3 денний робочоий тиждень (через тиждень), або обраховану загальновстановлену кількість робочих днів зменшену вдвічі (виходячи з встановленого 20 годинного робочого тижня) судом до уваги не беруться, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивача у встановленому вимогами ст.32 КЗпП порядку було повідомлено про зміну істотних умов праці, а саме перехід на зменшений робочий тиждень. Жодних погоджень щодо скорочення робочого тижня позивач ОСОБА_1 не надавав, про що вказано в поданій ним заяві на відзив (а.с.41). Таким чином, при визначенні середнього заробітку за весь період затримки розрахунку перед позивачем, суд враховує повний робочий тиждень відповідно до встановлених загальнодержавних робочих днів.

В ході розгляду справи судом встановлено, що в день звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи відповідачем не було проведено з ним розрахунок належним чином, разом з тим, на даний час заборгованість по сплаті заробітної плати перед позивачем погашено в повному обсязі, при цьому, фактичний остаточний розрахунок відповідачем проведено 11 лютого 2019 року, що підтверджується відповідними довідками. Враховуючи вищезазначене, cуд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 17603 (сімнадцять тисяч шістсот три) грн. 70 (сімдесят) коп. не підлягає задоволенню, оскільки на день ухвалення судом рішення заборгованість відповідача по заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня. Разом з тим, погашення відповідачем заборгованості по заробітній платі, відповідно до ст.117 КЗпП, не звільняє останнього від необхідності сплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку з ним при звільненні, а саме за період з 02 вересня 2018 року по день остаточного погашення заборгованості по заробітній платі, тобто 11 лютого 2019 року, тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в розмірі 23340,80 грн.

Згідно положень ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову, - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст.43, 124 Конституції України, ст.ст.47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст.10, 12, 13, 81, 141, 246, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства Житомирський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна Акціонерна Компанія ОСОБА_2 України (місцезнаходження: м.Житомир, вул.Перемоги,75, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в розмірі 23340,80 грн. (двадцять три тисячі триста сорок гривень вісімдесят копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Дочірнього підприємства Житомирський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна Акціонерна Компанія ОСОБА_2 України (місцезнаходження: м.Житомир, вул.Перемоги,75, ) на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 40 (сорок) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:ОСОБА_3