Постанова

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 127/6622/16-ц

провадження № 61-7232св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року в складі судді Прокопчук А. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Голоти Л. О., Зайцева А. Ю., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2013 року між сторонами укладено договір про купівлю-продаж автомобіля ВАЗ 21134, на виконання умов якого ОСОБА_4 сплатив ПАТ «Державний ощадний банк України» (вартість вказаного автомобіля). Проте відповідач порушив умови цього правочину, автомобіль позивачу не передав. У подальшому спірний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_6, у якого він і перебуває у користуванні.

На підставі викладеного ОСОБА_4 з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 05 липня 2013 року в розмірі 25 100 грн.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок порушення відповідачем умов договору купівлі продажу від 05 липня 2013 року позивач зазнав постійних незручностей, оскільки ні машини, ні коштів, у нього не було. Крім того, через значне падіння курсу національної валюти за останні два роки, ОСОБА_4 позбавлений можливості купити за 25 100 грн аналогічний автомобіль. Вказував, що відповідач зобов'язаний сплатити йому проценти за користування коштами у розмірі 25 100 грн, які були внесені в касу банку, за період з 06 липня 2013 року до 01 жовтня 2016 року в розмірі 14 468 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» проценти за користування грошовими коштами за період з 06 липня 2013 року до 01 жовтня 2016 року в розмірі 14 468 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2017 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року позови ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 05 липня 2013 року в розмірі 25 100 грн, проценти за користування грошовими коштами за період з 06 липня 2013 року до 01 жовтня 2016 року - 14 468 грн, витрати на оплату судового збору - 1 191,20 грн та витрати на правову допомогу - 6 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач у рахунок попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 05 липня 2013 року сплатив у повному розмірі грошові кошти - 25 100 грн, однак відповідач не виконав зобов'язання за договором та не передав у власність позивачу спірний автомобіль. Оскільки розмір процентів спірним договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу за порушення зобов'язання визначений не був, то їх необхідно нараховувати відповідно до облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діяла в період користування відповідними грошовими коштами відповідачем, тобто з 06 липня 2013 року до 01 жовтня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відповідач порушив умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, тому зобов'язаний повернути суму попередньої оплати за цим договором та сплатити розмір процентів за користування коштами.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди вийшли за межі позову та задовольнили незаявлену вимогу. Крім того, суд першої інстанції змінив підстави та предмет позову. Суди не з'ясували, які саме збитки поніс позивач. Також суди безпідставно стягнути проценти за користування грошовими коштами.

У лютому 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що у березні 2017 року позивач подав до суду заяву про зміну підстав позову, проте фактично він мав на меті змінити предмет і підстави позову. Суд першої інстанції не дав належної правової оцінки вказаним обставинам, тому безпідставно задовольнив цю заяву.

22 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 05 липня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підписано договір купівлі-продажу колісного транспортного засобу, предметом якого є автомобіль ВАЗ 21134.

Відповідно до пунктів 2.2, 3.1, 4.2 цього договору автомобіль на момент продажу знятий з обліку в органах Державної автомобільної інспекції, його вартість становить 25 100 грн. Продавець зобов'язується передати покупцю автомобіль після внесення повної суми платежу, що підтверджуватиметься квитанцією.

Сторони по договору домовились, що за неналежне виконання своїх зобов'язань, несуть відповідальність згідно із законодавством України та умов цього договору.

05 липня 2013 року ОСОБА_4 сплатив в касу банку грошові кошти у розмірі 25 100 грн за автомобіль ВАЗ 21134.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року у справі № 127/20336/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_6 про визнання права власності, зобов'язання вчинити дії, встановлено, що фактично спірний автомобіль не був переданий ОСОБА_4

Станом на 11 грудня 2015 року власником вказаного автомобіля ВАЗ 21134 є ОСОБА_6

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (статті 655 ЦК України).

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що відповідач одержав суму попередньої оплати товару, проте не передав автомобіль у погоджений сторонами строк, тому позивач має право на стягнення суми попередньої оплати та процентів на підставі статей 536 та 693 ЦК України.

Разом з тим, судами обґрунтовано спростовано доводи відповідача, що спірну суму було сплачено до каси банку не позивачем, а ОСОБА_5, оскільки останній, діючи під час укладення спірного договору як представник банку, отримав від ОСОБА_4 кошти за автомобіль та передав їх до каси від імені останнього.

Листом ПАТ «Державного ощадного банку України» від 05 липня 2013 року також підтверджено, що саме ОСОБА_4 сплачено повну суму розрахунку за придбання транспортного засобу.

Крім того, свідок ОСОБА_7 суду першої інстанції пояснив, що в день укладення договору знаходився в кабінеті, який для нього із ОСОБА_5 є спільним, і бачив, як позивач передав ОСОБА_5 кошти для внесення їх згідно з умовами договору купівлі-продажу.

У свою чергу позивач не заперечував той факт, що від його імені кошти в касу вносив ОСОБА_5, оскільки той мав можливість доступу до каси без черги.

Апеляційним судом обґрунтовано визнано безпідставними доводи ПАТ «Державний ощадний банк України» про те, що договір купівлі-продажу за формою не відповідає актам цивільного законодавства, оскільки такі доводи спростовані змістом цього правочину, спірний договір купівлі-продажу є чинним і не визнаний недійсним. Судом роз'яснено право заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, про вони своїм правом не скористались.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суди вийшли за межі позову та задовольнили незаявлену вимогу, оскільки заявлені ОСОБА_4 вимоги розглянуто відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що суди неправомірно стягнули проценти за користування грошовими коштами, оскільки такі вимоги узгоджуються з нормами статей 693, 536 ЦК України, доведені належними і допустимими доказами, яким судами надана належна правова оцінка.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С.Висоцька

В. В.Пророк