Справа № 212/9373/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2019 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
Головуючого-судді: Власенко М.Д.,
за участі секретаря судового засідання: Тузничої А.Р.,
представника позивача - адвоката: ОСОБА_1,
свідків: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4 в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Виконком Покровської районної у місті ОСОБА_4 ради про усунення перешкод в користуванні власністю та позбавлення права користування житлом,-
В грудні 2018 року, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ракітіна (колишня вул. Ногіна)АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він на підставі свідоцтва про право власності №Ж-111 від 29.01.2008 року, яке видане УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням № Ж-1770 від 22.12.2007 року та зареєстрованого в КП Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 30.01.2008 року, запис 209 в книзі 273п-209, є власником квартири АДРЕСА_2 (колишня віл. Ногіна) в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області. Відповідач є його колишньою дружиною з 2010 року, шлюбні відносини припинені у лютому 2015 року. Відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, однак з лютого 2015 року у спірному помешканні не проживає, не приймає участі в його утриманні та не сплачує комунальні послуги, що є обтяжуючим фактором для позивача. У добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку, місце знаходження та перебування відповідачки не відомо, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.12.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
16.01.2019 року відкладено судовий розгляд для виклику свідків.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Вказала також, що на момент розгляду справи шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18.02.2019 року.
Відповідачка у судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У звязку з наведеним, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи до суду не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність та заперечень проти позову не має.
Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, проживають в одному будинку. Сторони близько 4 років не мешкають разом та відповідачка з того ж часу в квартирі не проживає, є громадянкою ОСОБА_7 і колись шлюб укладався лише з метою допомогти їй отримати громадянство. На теперішній час позивач працює у Києві, їй залишив ключі, вона приглядає за квартирою, відповідачки вже багато років не бачила.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є знайомою позивача, допомагала йому робити ремонт у спірній квартирі, знає сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в даний час у спірному помешканні відповідачка не проживає вже багато років.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Матеріалами справи встановлено та підтверджено, що позивач ОСОБА_5 є власником квартири №15, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ракітіна (колишня вул. Ногіна), буд. 14-а. Квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності №Ж-111 від 29.01.2008 року, видане УЖКГ Виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням № Ж-1770 від 22.12.2007 року та зареєстрованого в КП Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 30.01.2008 року, запис 209 в книзі 273п-209 .
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2010 року, від шлюбу сторони дітей не мають.
На час розгляду справи в спірній квартирі значаться зареєстрованими позивач ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 про що свідчить довідка №12 Криворізької обєднаної міської довідков-інформаційної служби від 26.11.2018 року.
З акту, який міститься в матеріалах справи (а.с. 13) від 27 листопада 2018 року, складеного мешканцями будинку 14-а по вул. Ракітіна (колишня вул. Ногіна), в м. Кривому Розі, підписи яких засвідчені начальником дільниці ТОВ Керуюча компанія ДОМ.КОМ ОСОБА_8, убачається, що відповідачка ОСОБА_6 не проживає за адресою: вул. Ракітіна (колишня вул. Ногіна)АДРЕСА_3 в м. Кривому Розі, з лютого 2014 року, не користується вказаним житлом, вивезла з квартири свої речі (а.с.13).
Наполягаючи на позовних вимогах, позивач зазначив, що з відповідачем звязок не підтримує, її місце проживання йому не відоме, відповідач у спірній квартирі не мешкає, будь-яких її особистих речей у помешканні немає, комунальні послуги, які нараховуються на її імя у звязку з її реєстрацією не сплачує, тому суд погоджується з доводами позивача, що відповідач втратив інтерес до помешкання як до місця свого мешкання.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування цим житлом, а право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений ним при звернені з позовом до суду в сумі 704,80 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 2, 4, 5, 17, 18, 77-81, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа виконком Покровської районної у місті ОСОБА_4 ради про усунення перешкод в користуванні власністю та позбавлення права користування житлом задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні квартирою № 15 в будинку № 14-а по вул. Ракітіна в м. Кривому Розі шляхом визнання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою № 15 в будинку № 14-а по вул. Ракітіна в м. Кривому Розі.
Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНКОП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОП НОМЕР_2), який зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_4 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено та підписано 20 лютого 2019 року.
Суддя М.Д. Власенко