Справа № 309/3354/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів: Джуга С.Д., Куштан Б.П.

секретаря Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 11 вересня 2018 року у справі №309/3354/16-ц (Головуючий: Кемінь В.Д.), -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Зазначає, що під час перебування у шлюбі, дітей у них з відповідачкою не народилося. Причиною розірвання шлюбу є неможливість спільного проживання, відсутність взаєморозуміння, постійні конфліктні ситуації, які унеможливили збереження шлюбу.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги, поставивши питання про розподіл їхнього подружнього майна, а саме: стягнення з відповідачки за основним позовом 57 500 грн., що становить половину вартості коштів, які були подаровані їм на весілля і є їхніми спільними коштами. Збільшені позовні вимоги мотивовані тим, що за розрахунками позивача на весілля їм з дружиною було подаровано приблизно 230 000 грн. половина вказаної суми зразу після весілля була витрачена на оплату весільного залу, послуг тамади, музикантів та інші витрати. Решта коштів залишились у його дружини і знаходяться у неї по теперішній час. Вважає дані кошти спільним майном подружжя та просить збільшені позовні вимоги задовольнити.

В свою чергу ОСОБА_2 подала зустрічний позов заяву про розподіл спільних коштів подружжя. Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь частину коштів отриманих у подарунок на весіллі в сумі 60 200 грн., 8730 доларів США та 300 євро у гривневому еквіваленті на день розгляду справи в суді. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що під час проведення їхнього з відповідачем весілля, гостями було подаровано їм значну суму коштів, яка становила: 60200 грн., 8730 доларів США та 300 євро. Вказані кошти не були витрачені ними на потреби сім'ї, натомість відповідач одразу після весілля придбав за них офісне приміщення в м. Ужгород та оформив його на свою матір. Просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь половину коштів, подарованих на весіллі, які є спільним майном подружжя.

Рішенням Хустського районного суду від 11.09.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище відповідачки записано - «ОСОБА_2». В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 160 021,35 грн., які становлять 1/2 частину від грошових коштів отриманих сторонами як подружжям під час проведення їхнього весілля та 745 грн. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього грошових коштів та закрити провадження у справі. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, а відтак апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності у відповідності до приписів ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення коштів, то колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суд дише в цій частині.

Задовольняючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що сторонам на весілля подарували грошові кошти в гривневому еквіваленті 320042,7 грн. і вказані кошти залишилися в розпорядженні ОСОБА_1 та знаходилися в будинку батьків позивача на момент припинення між сторонами шлюбних взаємовідносин.

Колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з приписами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не дотримався вказаних норм процесуального права. Зокрема суд помилково вважав доведним факт, що гроші подаровані сторонам на весілля залишилися у ОСОБА_1

Так, покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стосуються виключно здійснення з ними розрахунків після весілля за послуги тамади та музичного супроводу. Однак покази даних свідків жодним чином не стосуються тих обставин, в кого саме з сторін залишилися у володінні грошові кошти після звершення весілля. Тобто покази даних свідків не стосуються предмету спору та є неналежними доказами.

Щодо показів свідка ОСОБА_7, який являється батьком позиваки за зустрічним позовом ОСОБА_2, то такі на думку колегії суддів слід оцінити критично, позаяк є зацікавленим у розгляді справи.

При цьому згідно показі вданого свідка, він як батько відповідачки приймав безпосередню участь в організації та оплаті витрат на проведення весілля сторін. Після весілля, він особисто провів розрахунок за весільний зал та харчування гостей, а потім батько позивача ОСОБА_8 повернув йому половину з цих коштів, еквівалентну кількості гостей з боку нареченого. Загальна сума сплачених коштів становила 83200 грн. Вказана виплата проведена ними як батьками наречених. Жодної копійки із загальної суми що була подарована нареченим на весіллі ніхто з батьків не витрачав і не мав до них доступу. Свідок ствердив, що подружнє життя сторін в загальному тривало більше місяця, з яких вони на початку декілька днів проживали у батьків позивача та в м. Ужгород, де працював позивач. Купівлю офісу під стоматологічний кабінет за весільні кошти ініціював позивач і вони не були проти цього, оскільки вважали що купівля здійснюється для потреб сім'ї. Він особисто оглядав це приміщення, і передав позивачу з власних коштів додатково 5000 доларів США для придбання цього приміщення. На час оформлення купівлі вказаного приміщення позивач приховав той факт, що реєстрацію права власності він здійснив на свою матір.

Водночас колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що дійсно після весілля здійснено купівлю офісу під стоматологічний кабінет, який було зареєстровано за матір'ю ОСОБА_1 А відтак твердження, що весільні кошти були використані ОСОБА_1 саме таким способом є припущенням.

Натомість сам ОСОБА_1 заперечує той факт, що гроші подаровані на весілля залишилися у його володінні. Допитаний судом як свідко батько ОСОБА_1 - ОСОБА_8 також стверджував, що ОСОБА_1 кошти які їм були подаровані на весіллі з дому до міста Ужгород не забирав.

За наявності таких суперечностей, зокрема у показах свідків, суд першої інстанції належним чином не мотивував, чому він взяв до уваги саме покази свідка ОСОБА_7, який являється батьком позиваки за зустрічним позовом ОСОБА_2, та надав їм перевагу. При цьому посилання суду на те, що покази свідка ОСОБА_8 спростовуються показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є помилковим. позаяк, як уже було вище зазначено, покази даних свідків не стосуються предмету спору.

Безпідставним є й посилання суду на роздруківку з листування, що здійснювали між собою сторони за допомогою мобільних телефонів (а.с.51-53), оскільки це не являється належним та допустимим доказом в даному випадку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази з у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв'язку не дозволяють достовірно встановити той факт, що грошові кошти, подаровані сторонам на весілля, залишилися у володінні саме ОСОБА_1 і були наявні при розлученні сторін. Висновок суду про це фактично ґрунтується на припущення, що не допустимо.

За таких обставин, зустрічний позов є недоведений та задоволенню не підлягає, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та відмовити в цій частині заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хустського районногосуду від 11 вересня2018 року у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 на її користь 160021,35 грн., які становлять 1/2 частину від грошових коштів отриманих сторонами як подарунки під час проведення їхнього весілля та 745 грн. судових витрат сплачених у виді судового збору скасувати та відмовити у позові ОСОБА_2 в цій частині заявлених позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді