КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 лютого 2019 року

справа 382/908/18

провадження № 22-ц/824/1415/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року у складі судді Литвин Л.І. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.02.2011 року у розмірі 69781,95 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 3828,52 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 58854,29 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3300,00 грн., штрафу (фіксована складова) у сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 3299,14 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позивача з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису на Умовах та Правилах надання банківських послуг дозволяє банку надавати Умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не можуть бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Суд зазначив, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому відсутні підстави вважати, що саме ці Умови та Правила, які надані позивачем, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і є тими ж Умовами та Правилами, з якими була ознайомлена відповідач.

При цьому, суд послався на правову позицію Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі 6-2320цс16.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Цим договором передбачено право банку на зміну в будь-який момент кредитного ліміту. Відповідач після отримання кредитної картки активував її, отримав кредитні кошти та користувався ними. Факт отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна» було зафіксовано фотографуванням. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі його істотні умови.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року справа призначена до судового розгляду.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ухвалі колегії суддів Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року (справа № 754/13763/15-ц) зазначено, що колегія суддів вважає, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Враховуючи наведений вище правовий висновок колегії суддів Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, колегія суддів Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також вважає, що є необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики розгляду судами аналогічних спорів.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України, застосування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 754/13763/15-ц.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко ОлениЛеонідівни на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 вересня 2018 року у складі судді Литвин Л.І. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 11 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді