Справа № 466/4401/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" січня 2019 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ПАВЛИШИН К.І.

за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1») до ОСОБА_5 (АДРЕСА_2), ОСОБА_6(АДРЕСА_3»), ОСОБА_3 (Івано-Франківська область, Рогатинський район, с. Руда) про визначення додаткового строку на подання заяви на прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

07.06.2018р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить постановити рішення про визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. її бабці ОСОБА_7, яка проживала у Англії за адресою: АДРЕСА_4

Позов обґрунтовує тим, що 10.03.2006р. ОСОБА_7 був складений заповіт, відповідно до якого все своє майно, в тому числі 1/2 частина будинку за адресою: АДРЕСА_5, а також відповідний залишок заповідає своїй онуці ОСОБА_9. У зв'язку із реєстрацією шлюбу прізвище «ОСОБА_9» змінено на «ОСОБА_9». Виконавцем заповіту ОСОБА_7 визначила свого сина, ОСОБА_6

Нотаріус, який посвідчував заповіт, не повідомив позивачку після смерті ОСОБА_10 про наявність заповіту. Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини вона пропустила.

Лише 06.05.2018р. від ОСОБА_5 позивачка дізналася про наявність заповіту.

Їй стало відомо, що інші діти ОСОБА_7 - ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 у січні 2018р. подали заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері, не повідомивши його про наявність заповіту. Також вони не повідомили позивачку про належність ОСОБА_7 на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_6 Позивачка знала про квартиру, однак вважала, що така належить на праві власності ОСОБА_12, який там проживає.

Дізнавшись про наявність заповіту та про належність ОСОБА_10 майна у м.Львові, вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ЛМНО Нор Н.М., де була вже заведена спадкова справа №1/2018 від 11.01.2018р. після смерті ОСОБА_7 Листом від 25.05.2018р. №134/01-16 нотаріус повідомив про пропуск строку на прийняття спадщини.

В ході підготовчого засідання позивачка в порядку ч.3 ст.49 ЦПК України подала заяву, в якій зазначила, що просить суд надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Вказала, що 16.10.2018р. вона отримала легалізацію заповіту (Апостиль) та звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса ЛМНО Нор Н.М. Листом №242/01-16 від 17.10.2018р. приватний нотаріус п, вона матиме право на спадкування за заповітом.

У зв'язку з наведеним вище, просить суд визначити додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_10 тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Справа призначена до розгляду у загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю покликаючись на вказані обставини. Просили суд задовольнити позов.

У відзиві на позов ОСОБА_3, ОСОБА_5, інтереси яких представляє ОСОБА_4, зазначили, що вказані позивачкою причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 не можуть бути визнані поважними, оскільки не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення таких дій. Доказів поважності пропуску цього строку позивачка не надала. Перешкод для подачі заяви про прийняття спадщини у позивачки не було. При цьому покликаються на правові позиції ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р.№ 24-753/04-13, правовий висновок ВСУ у справі 1320цс17 від 23.08.2017р.

Відповідачка ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, покликаючись на викладенні у відзиві на позовну заяву обставини. Вважають, що зазначені позивачкою причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не є поважними, оскільки вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення цих дій. Просили суд відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився повторно з невідомих причин, відзиву на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає за можливе вирішити спір у його відсутності на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

За положеннями ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

У ст.1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст..ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Таким чином, закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 проживала на території Об'єднаного Королівства Великої Британії та Північної Ірландії за адресою: АДРЕСА_7

ОСОБА_7 за життя 10.03.2006р. склала заповіт, яким все своє майно, в тому числі свою частку будинку за адресою: АДРЕСА_8 і в тому числі залишки заповіла своїй онуці ОСОБА_9, яка проживає в Івано-Франківській області, Рогатинський район, село Заланів, Україна. Виконавцем заповіту ОСОБА_7 визначила свого сина ОСОБА_6, який проживає за адресою: АДРЕСА_9 Це стверджується копіями заповіту, посвідченого на території Об'єднаного Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, з проставленим на ньому апостилем та нотаріального свідоцтва.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2, яке легалізовано на території України (Апостиль) та міститься у матеріалах спадкової справи.

Позивачка ОСОБА_1 є внучкою ОСОБА_7. У зв'язку із реєстрацією шлюбу дівоче прізвище позивачки «ОСОБА_1» змінено на «ОСОБА_1».

З пояснень сторін ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_14 (доньки ОСОБА_7), яка померла в молодому віці.

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2. відкрилася спадщина.

Спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_7 її діти : ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 подали 11.01.2018 та 23.02.2018р. заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері приватному нотаріусу ЛМНЛ Нор Н.М.

При цьому у заявах про прийняття спадщини вони вказують на відсутність інших спадкоємців за законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, будучи виконавцем заповіту ОСОБА_7, про факт складення матір'ю ОСОБА_10 заповіту в користь внучки ОСОБА_9 не повідомив ні саму позивачку, ні приватного нотаріуса Нор Н.М., якому 23.02.2018р. подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_15.

Строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 закінчився 01.04.2018р.

Як зазначала позивачка у своєму позові і в судовому засіданні, про наявність заповіту її виконавець цього заповіту ОСОБА_6 та інші родичі не повідомили. З цього приводу вона не отримувала і жодних повідомлень він нотаріусів. Ці обставини відповідачами не спростовані.

Лише 18.04.2018р., після спливу шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, від ОСОБА_5 позивачка дізналася про наявність та зміст заповіту, а 06.05.2018р. їй стало відомо, що квартира за адресою: АДРЕСА_10 належала на праві власності померлій і, відповідно, є спадковим майном. Дані обставини у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 Факт телефонної розмови з абонентом англійського оператора 18.04.2017р. підтверджується роздруківкою телефонних дзвінків, поданих позивачем. Ці обставини підтверджуються і заявою позивачки ОСОБА_1 на адресу приватного нотаріуса Нор Н.М. від 17.05.2017р., у якій позивачка вказала, що про заповіт довідалася лише 18.04.2017р., просила прийняти у неї заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 та видати її свідоцтво про право на спадщину.

Після отримання легалізації заповіту (Апостиль) ОСОБА_7, 17.10.2018р. позивачка додатково надала приватному нотаріусу ЛМНО Нор Н.М. вказаний документ.

Листом №242/01-16 від 17.10.2018р. їй роз'яснено можливість оформлення права на спадкування за заповітом в разі ухвалення судом рішення про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Оскільки позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, просить суд визначити додатковий строк.

При вирішення спору суд застосовує норми ст.71 ЗУ «Про міжнародне приватне право» згідно якої спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Оскільки спадкове майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_10 знаходиться в України та підлягає державній реєстрації в Україні, відтак спадкування вказаного майна регулюється правом України.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Чинне законодавство не містить переліку таких поважних причин, ставлячи питання оцінки такої поважності судом з врахуванням конкретних обставин у кожній справі.

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_6, як виконавець заповіту, належним чином не сприяв здійсненню особистого розпорядження спадкодавця - матері ОСОБА_7, не надав приватному нотаріусу інформацію про наявність заповіту спадкодавця.

Суд вважає, що причина пропуску строку позивачем для подання заяви про прийняття спадщини є поважною, оскільки ні на момент складання заповіту, ні на час смерті заповідача і впродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивачці не було відомо про існування вказаного заповіту. Необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Такий правовий висновок висловлено колегією суддів ВСУ у справі № 6-1320цс17 у постанові від 23.08.2017р.

Україною 10.07.2010р. ратифіковано Конвенцію про запровадження системи реєстрації заповітів. Для України ця Конвенція набрала чинності 31.12.2010р. Конвенція спрямована на створення системи реєстрації, яка дозволятиме заповідачу реєструвати свій заповіт для зменшення ризику того, що заповіт залишиться невідомим чи буде знайдений із запізненням, а також для сприяння виявленню існування цього заповіту після смерті заповідача, сприятиме, зокрема, пошукові заповітів, учинених закордоном. Відповідно до ст.1 Конвенції Договірні Держави зобов'язуються встановити відповідно до положень цієї Конвенції систему реєстрації заповітів для сприяння після смерті заповідача виявленню існування заповіту.

У даному випадку існування заповіту ОСОБА_7 своєчасно не було виявлено.

Встановлені під час розгляду справи обставини дають суду підстави для висновку, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою ОСОБА_1 пропущено з поважних причин. Позивачці доцільно визначити додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3.н., АДРЕСА_1», ІНПП НОМЕР_1) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року в Об'єднаному Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії, тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.02.2019р.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська