Постанова
Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 186/1712/16-ц
провадження № 61-27650св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Першотравенська міська рада Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року у складі судді Янжули С. А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Першотравенської міської ради Дніпропетровської областіпро визнання права користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Октябрьське Доділівського району Тульської області Російської Федерації. У 1962 році він разом із батьками - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та рідними сестрою ОСОБА_4 , братами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 переїхали на постійне місце проживання в м. Першотравенськ Дніпропетровської області.
17 серпня 1962 року ОСОБА_2 на підставі ордеру № 710, із урахуванням всіх членів родини, надано квартиру АДРЕСА_1 .
У 1969 році його батько покинув сім`ю та почав проживати окремо. Згодом, його сестра та брати також створили власні сім`ї та почали проживати окремо. В спірній квартирі постійно залишилися проживати він та його матір, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Він неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі за злочини, але кожного разу після відбуття покарання повертався на постійне місце проживання у зазначену квартиру.
10 червня 1991 року його було знято з реєстраційного обліку за місцем проживання в зв`язку із засудженням до позбавлення волі та відбуванням призначеного покарання. Після повернення з місць позбавлення волі він знову вселився у спірну квартиру, але зареєструватися в ній не зміг, оскільки загубив свій паспорт. Після смерті матері він продовжує постійно проживати в цій квартирі, сплачує комунальні послуги.
21 жовтня 2016 року він звернувся до відповідача щодо реєстрації його місця проживання, але йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю рішення суду про визнання за ним права користування вказаним житловим приміщенням. Іншого житла він не має і не має змоги його придбати.
Враховуючи наведене, позивач просив визнати за ним право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
У січні 2017 року Виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання незаконним користування житловим приміщенням та виселення.
В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що 17 серпня 1962 року Виконавчим комітетом Першотравенської міської ради ОСОБА_3 виданий ордер № 710 на зайняття квартири АДРЕСА_1 . Основним наймачем квартири була ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла та її знято з реєстраційного обліку.
У зазначеній квартирі станом на 31 серпня 2016 року не зареєстрована жодна особа. Згідно із актом від 31 серпня 2016 року № 436, виданим ПП «Комунальщик 1» у квартирі проживає ОСОБА_1 , не маючи реєстрації та відповідних законних підстав для користування спірним житлом, оскільки основний наймач спірного житла помер, а виключне право розпорядження житловим приміщенням комунальної форми власності належить Виконавчому комітету Першотравенської міської ради, який веде облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, здійснює розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.
Єдиною правовою підставою для заселення у житлове приміщення, що перебуває у комунальній власності є ордер на вселення, якого ОСОБА_1 немає.
Враховуючи наведене, Виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області просив визнати незаконним користування ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 та виселити його із зазначеної квартири у примусовому порядку.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
У задоволенні зустрічних позовних вимог Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області відмовлено.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі, як член сім`ї наймача із 1978 року по 1987 рік, знятий з реєстрації у зв`язку із засудженням до покарання у вигляді позбавлення волі. Після звільнення з місць відбування покарання, 14 листопада 1989 року його знову зареєстровано у спірній квартирі та 10 червня 1991 року знято з реєстраційного обліку в зв`язку із засудженням до покарання у вигляді позбавлення волі, що відповідало вимогам законодавства, що діяло на той час. Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_1 повернувся проживати у вказану квартиру, де проживає і по теперішній час, що підтверджується показаннями свідків та письмовими доказами, належним чином утримує житлове приміщення та сплачує комунальні послуги, з огляду на це існують всі об`єктивні підстави для захисту права позивача, в якому він обмежений через втрату паспорта, шляхом визнання за ним права користування житловим приміщенням.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права, незгоди з висновками суду та не містять обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_1 такого крайнього заходу як виселення.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У листопаді 2017 року Виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що в матеріалах справи відсутня копія ордера від 17 серпня 1962 року № 710, висновки судів зроблені на припущеннях, оскільки у матеріалах справи відсутній ордер на підставі якого ОСОБА_1 вселився у спірне житло та документи, які надають йому право проживати в ньому. Тобто суди визнали за ОСОБА_1 право користування житлом лише на підставі встановленого факту постійного проживання, без будь-яких доказів на підтвердження цього, що свідчить про незаконність оскаржуваних рішень. Оскільки основний наймач спірного житла відсутній, тому виключне право розпорядження спірним житловим приміщенням комунальної форми власності належить Виконавчому комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області. При цьому навіть довготривале користування самоправно зайнятим житловим приміщенням не надає особі право на це приміщення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на неї.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час їх ухвалення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 17 серпня 1962 року будинкоуправління АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , працюючому прохідником СУ-8, на сім`ю із шести осіб надано дозвіл на зайняття квартири АДРЕСА_1 .
Показаннями свідків підтверджено факт того, що членами сім`ї ОСОБА_3 , на яких надано вказане житлове приміщення, були: ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_4 донька, ОСОБА_1 син, ОСОБА_5 син, ОСОБА_6 син, та мати дружини.
Згідно із копією поквартирної карточки форми «Б» на спірну квартиру, видану ПП «Комунальщик-1», наймачем житла є ОСОБА_2 , яка зареєстрована у спірній квартирі з 24 квітня 1969 року та знята з реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку зі смертю. Крім неї були зареєстровані члени її сім`ї: син ОСОБА_5 , 1959 року народження з ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого знято з реєстрації 27 жовтня 1977 року у зв`язку з призивом на строкову службу, знову зареєстровано 03 грудня 1979 року та знято з реєстрації 12 вересня 1980 року в зв`язку з вибуттям до м. Дніпропетровська, мати ОСОБА_7 , яку знято з реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_5 в зв`язку зі смертю, донька ОСОБА_8 , 1962 року народження, з 29 квітня 1980 року, яку знято з реєстрації 06 січня 1984 року в зв`язку з вибуттям до м. Павлограда Дніпропетровської області, син ОСОБА_1 , 1955 року народження, з 21 березня 1978 року, знято з реєстрації 09 червня 1987 року в зв`язку із засудженням, зареєстровано знову 14 листопада 1989 року та знято з реєстрації 10 червня 1991 року в зв`язку із засудженням до позбавлення волі.
Відповідно до виписки з фінансово-особового рахунку від 24 жовтня 2016 року № 2037, виданої ПП «Комунальщик-1» наймачем квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 , яка була зареєстрована в ній з 24 квітня 1969 року. Квартира не приватизована. Останню знято з реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв`язку зі смертю. Також, у зазначеній квартирі був зареєстрований син ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 21 березня 1978 року по 09 червня 1987 року, знятий з реєстраційного обліку в зв`язку із засудженням до позбавлення волі; після відбуття покарання, останнього 14 листопада 1989 року знову зареєстровано у вказаній квартирі та знято з реєстрації 10 червня 1991 року в зв`язку із засудженням до позбавлення волі.
Випискою з фінансово-особового рахунку від 31 серпня 2016 року № 2687 підтверджується, що станом на 31 серпня 2016 року у квартирі зареєстрованих осіб не має, ОСОБА_2 , 1927 року народження знято з реєстраційного обліку 07 квітня 2016 року в зв`язку з її смертю.
Копією військового квитка від 13 листопада 1973 року НОМЕР_1 , виданого Павлоградським міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області, копією заяви форми № 1 про видачу паспорта від 15 жовтня 1976 року до Першотравенського міського відділу міліції Дніпропетровської області, копіями вироків Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 1998 року, 29 вересня 2005 року, 30 вересня 2011 року підтверджується, що ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_3 .
Актом, складеним та підписаним мешканцями будинку АДРЕСА_4 , (всього 8 осіб), підтверджується, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_5 зазначеного будинку з 1962 року по теперішній час. Претензій до нього, як до мешканця не має.
Актом від 31 серпня 2016 року № 436, виданим ПП «Комунальщик 1» підтверджується, що ОСОБА_1 не зареєстрований, однак проживає у квартирі АДРЕСА_3 .
Після смерті ОСОБА_2 у 2016 році ОСОБА_1 сплачував від її імені витрати на утримання зазначеної квартири, заборгованість за комунальні послуги відсутня, що підтверджується довідками, виданими ПП «Комунальщик-1 у серпні 2016 року.
ОСОБА_1 втратив свій паспорт, а тому 11 травня 2016 року Першотравенський МС ГУДМС України в Дніпропетровській області видав йому новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , після чого він звернувся до Першотравенської міської ради із заявою щодо реєстрації місця його проживання за попередньою адресою, однак йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю рішення суду про визнання за ним права користування спірним житловим приміщенням.
Нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до частини першої статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У частині третій статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Єдиною правовою підставою для заселення у житлове приміщення, що перебуває у комунальній власності є ордер на вселення.

Відповідно статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Згідно зі статтею 71 ЖК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Недопустимим в правовому суспільстві є свавільне виселення особи із житлового приміщення.
Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності (рішення у справі «Лупса проти Румунії», заява № 10337/04, пункти 41-42; та рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C. G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07, пункти 42, 46 та 49-50).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для виселення ОСОБА_1 із займаного ним житлового приміщення та наявність підстав для визнання за ним права на користування зазначеним приміщенням, оскільки він заселений та проживає у спірній квартирі на підставі ордера, виданого 17 серпня 1962 року будинкоуправлінням АДРЕСА_2 на ім`я його батька ОСОБА_3 , на сім`ю із шести осіб, у тому числі і на нього, він був зареєстрований у квартирі як член сім`ї наймача з 1978 року по 1987 рік, знятий із реєстрації у зв`язку із засудженням до позбавлення волі, після звільнення повернувся проживати у квартиру, в якій проживає і до теперішнього часу, оплачує комунальні послуги.

З урахуванням наведеного, доводи Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про самовільне зайняття ОСОБА_1 спірного житлового приміщення є неправильними.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів зроблені на припущеннях, оскільки в матеріалах справи відсутній ордер на підставі якого ОСОБА_1 вселився у спірне житло та документи, які надають йому право проживати в ньому, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься копія ордера, виданого на ім`я ОСОБА_3 , а позивач за основним позовом вселився у спірне приміщення як член сім`ї наймача.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суди надали належне обґрунтування, а переоцінка доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик