Провадження № 2/761/5984/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Позднякову В.С., Савенко О.І.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Профімпорт», Головне управління Держпродспоживслужби у місті Києві про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів за договором, -

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: розірвати договір купівлі-продажу від 22.01.2019 №220119/01, укладений між сторонами; стягнути з відповідача на користь позивача суму попередньої оплати в розмірі 112 500,00 грн., 3% річних в сумі 462,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 1 125,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що 22.01.2019 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу №220119/01 за умовами якого відповідач зобов`язався у строк не пізніше 60 робочих днів після підписання договору передати Покупцеві зазначений у замовленні товар, а Позивач здійснити оплату за Товар у строки й порядку, передбачені цим договором та прийняти Товар.

На виконання умов Договору відповідач отримав від позивача передоплату в сумі 112 500,00 грн, а відповідач відповідно зобов`язаний був до 17.04.2019 року поставити Товар.

Однак станом на день звернення до суду з позовом відповідач зобов`язання не виконав та не поставив товар, передоплату не повернув.

Враховуючи істотне порушення відповідачем зобов`язань на підставі положень статті 651 ЦК України позивач просить розірвати договір.

Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 18.04.2019 року по 07.06.2019 року в сумі 462,00 грн. та інфляційні за вказаний період в сумі 1 125,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що на даний час не має фінансової можливості повернути кошти в зв`язку з припиненням фізичної особи підприємця та фінансовими труднощами.

Треті особи представників в судове засідання не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзив до суду не направили.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтям 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього кодексу, тобто тягар доказування покладається на сторін цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 22.01.2019 року між ФОП ОСОБА_2 (далі - Постачальник) та ОСОБА_3 (далі - Покупець) був укладений договір купівлі-продажу №220119/01 за умовами якого Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця світильники перелік яких зазначений в Додатку №1 до Договору, який є невід`ємною частиною договору, а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти його. Загальна вартість товару згідно з Договором становить 136 563,00 грн., строк поставки становить 60 робочих днів, починаючи з дати підписання Договору.

На виконання умов Договору, Покупець в день підписання договору сплатила 120 500,00 грн. попередньої оплати. 14 063,00 грн. мало бути сплачено в день одержання товару.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з вказаними умовами.

Відповідач не заперечував в судовому засіданні отримання передоплати.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням виконати належним чином умови договору, проте він виконаний не був, товар доставлений не був.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В той же час стаття 693 ЦК України визначає, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач істотно порушив умови договору, не передав у власність позивача світильні прибори в строки та розмірах, що визначені умовами договору, внаслідок чого позивач позбавлена можливості отримати вироби, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору та стягнення суми попередньої оплати, що становить 112 500,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що нарахування коштів відповідно до ст. 625 ЦК України здійснюється незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку, що є законом передбачені підстави для стягнення трьох процентів річних та інфляційні втрати.

А тому з врахуванням зазначеного суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача за період з 22.05.2019 року по 07.06.2019 року три проценти річних в сумі 157,19 грн. (17 днів прострочки). Проте оскільки за вказаний період інфляційного збільшення боргу не відбулось, тому інфляційні втрати не підлягають стягненню.

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 509, 525,526,549, 610, 612, 625, 626, 627, 629, 651, 655, 693 ЦК України, ст.ст.4,12 ,13, 76-81,141, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Профімпорт», Головне управління Держпродспоживслужби у місті Києві про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів за договором - задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу від 22.01.2019 року №220119/01, укладений між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму попередньої оплати за договором - 112 500 (сто дванадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок та 157 (сто п`ятдесят сім) гривень 19 копійок - 3% річних.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 126,57 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 18 листопада 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула