Справа № 204/1580/19
Провадження № 2/204/875/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Гайворонського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення іпотеки та зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив визнати припиненим договір іпотеки № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року, укладений між ним та банком, зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою О.А., з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: іпотеки по договору № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року, зареєстрованим 10.03.2007 року під № 2152357, зобов`язати ПАТ"КБ"Приватбанк" повернути позивачу оригінали документів, а саме: договір № 7-8/159 від 23.06.2005 року про фінансування об`єкту будівництва, договір № 06/7-8/К про довірительне управління грошовими коштами від 23.06.2005 року та договір комісії №7-8/К від 23.06.2005 року. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 04.07.2005 року між ним та ПАТ"КБ"Приватбанк" було укладено кредитний договір № DNU0GK00000544, відповідно до умов йому надано кредит у розмірі 50000 доларів США в порядку та умовах визначених договором. На забезпечення виконання кредитного зобов`язання між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року, за умовами якого, позивач надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: нова трьох кімнатна квартира, що будується згідно Договору №7-8/159 про фінансування об`єкту будівництва від 23.06.2005 року, на підставі договору №06/7-8/К про довірительне управління грошовими коштами від 23.06.2005р., та договору комісії №7-8/К від 23.06.2005 року, загальною приведеною площею 90,10 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 25 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду 2 до кредитного договору № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року та додаток №1 до цієї угоди, відповідно до умов додаткової угоди сторони визначили загальну суму заборгованості за кредитом 6320,63 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 161732,56 грн. Відповідно до п.1.3 додаткової угоди №2 "Сума заборгованості в розмірі 60828,51грн., що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати написання цієї Додаткової угоди анулюється та є прощенням боргу для позичальника, а саме за кредитом 1915,62грн., за відсотками 1129,97грн., за комісією 2302,92грн., пеня: 55480,00 грн." У зв`язку з тим, що сторони за взаємною згодою домовились про необхідність повного виконання кредитних зобов`язання шляхом виплати позичальником на користь банку суму заборгованості яка складає 100904,05грн., і те, що інша частина заборгованості анулюється (прощається) позивач з свого сплатив суму, а відповідач прийняв таку суму після чого відповідач видав довідку про відсутність заборгованості перед ПАТ "КБ Приватбанком". Окрім того, внаслідок бездіяльності відповідача, ОСОБА_2 був змушений звернутися до суду з позовом про визнання кредитних зобов`язань припиненими, який було задоволено рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2018 року, яким було визнано припиненим кредитний договір № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК». В свою чергу відповідач не визнає іпотеку припиненою, на звернення позивача до відповідача про необхідність зняття обтяжень на майно - квартира АДРЕСА_3 , останній зазначив про те, що кредитний договір не припинений і іпотека є дійсною і будь-яких дій відповідач вчиняти не буде. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду з вимогами про визнання припиненим іпотечного договору для того, щоб договір іпотеки був припиненим та знято заборону відчуження належного йому нерухомого майна.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2019 року задоволено клопотання позивача, витребувано у банку оригінали договорів, я саме: договір іпотеки №DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року, договір № 7-8/159 від 23.06.2005 року про фінансування об`єкту будівництва, договір № 06/7-8/К про довірительне управління грошовими коштами від 23.06.2005 року та договір комісії №7-8/К від 23.06.2005 року. Зазначену ухвалу суду на час розгляду справи відповідачем не виконано.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні висловив незгоду з позовною заявою позивача, просив суд відмовити у задоволенні первісного позову у зв`язку з його безпідставністю, поважних причин невиконання ухвали суду про витребування доказів не навів.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 4 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ "КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір № DNU0GK00000544, відповідно до умов ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 50000 доларів США в порядку та умовах визначених договором.

В забезпечення виконання кредитного зобов`язання між ОСОБА_2 та ПАТ"КБ"Приватбанк" було укладено договір іпотеки № DNU0GK00000544 від 04 липня 2005 року, за умовами якого, ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: нова трьох кімнатна квартира, що будується згідно Договору №7-8/159 про фінансування об`єкту будівництва від 23.06.2005 року, на підставі договору №05/7-8/К про довірительне не управління грошовими коштами від 23.06.2005р., та договору комісії №7-8/К від 23.06.2005 року, загальною приведеною площею 90,10 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

25 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ"КБ"Приватбанк" було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року та додаток №1 до цієї угоди, відповідно до умов додаткової угоди сторони визначили загальну суму заборгованості за кредитом 6320,63 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 161732,56 грн.

Відповідно до п. 1.3 додаткової угоди № 2 "Сума заборгованості в розмірі 60 828,51грн., що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати написання цієї Додаткової угоди анулюється та є прощенням боргу для позичальника, а саме за кредитом 1915,62грн., за відсотками 1129,97грн., за комісією 2302,92грн., пеня: 55480,00 грн." Сума ж залишку по кредиту в розмірі 100904,05грн., підлягає сплаті 15.11.2016р., тобто в день укладання Додаткової угоди №2 з додатком №1 до кредитного договору № DNU0GK00000544.

У зв`язку з тим, що сторони за взаємною згодою домовились про необхідність повного виконання кредитних зобов`язання шляхом виплати позичальником на користь банку суму заборгованості яка складає 100 904, 05 грн., і те, що інша частина заборгованості анулюється (прощається) позивач з свого боку сплатив суму, а відповідач прийняв таку суму після чого відповідач видав довідку про відсутність заборгованості перед ПАТ "КБ Приватбанком", що підтверджується квитанцією від 25 листопада 2016 року.

В свою чергу на звернення ОСОБА_2 до ПАТ "КБ"Приватбанк", ПАТ "КБ"Приватбанк" листом від 30.06.2017 р. №20.1.0.0.0/7-20170619/1430 на № 843765 від 19.06.2017 року повідомляє, що стосовно виконання умов укладеної додаткової угоди про реструктуризацію кредиту на даний час задоволення вимог неможливе у зв`язку з тимчасовим призупиненням проведення реструктуризації кредитів. У зв`язку з чим, вирішення питання стосовно виконання умов укладеної додаткової угоди можливе тільки у судовому порядку (а. с. 16).

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» з позовом про припинення кредитного зобов`язання за кредитним договором № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2018 року у справі 204/740/18ц, яке не було оскаржено банком, позов ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволено, визнано припиненим кредитний договір № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року укладений між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

Зазначеним рішенням суду також встановлено, що ОСОБА_2 виконав всі вимоги за основним кредитним договором і фактично дія вказаного кредитного договору і договору іпотеки припиняються, але у позивача відсутні будь-які документи про те, що дія договору іпотеки припинила свою дію. Всі встановлені нотаріусом заборони внесені до реєстрів діють, адже відповідач не надав відомостей про виконання позивачем умов договору кредитування і потреба іпотеки відпала. Основне зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором №DNU0GK00000544, укладеним 04.07.2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ"КБ"Приватбанк", є припиненим у зв`язку з належним виконанням кредитору.

Частина 4 статті 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Після набрання законної сили даним рішенням, на звернення позивача банк рекомендував позивачу звернутися до Державної виконавчої служби для примусового виконання рішення, окрім того, не визнає іпотеку припиненою та не подає заяв до нотаріусів про виключення з державних реєстрів заборони на відчуження та припинення іпотеки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу I книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку").

Судовим рішенням, що набрало законної сили встановлений факт припинення кредитного договору, на забезпечення якого було укладено спірний договір іпотеки, однак банк неправомірно не вчиняє жодних дій, спрямованих на зняття обтяження у вигляді іпотеки на майно позивача, чим порушує його конституційне право на розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідності задоволення його вимог в частині припинення іпотеки, зокрема: 1) визнати припиненим договір іпотеки № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року, укладений між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», ; 2) зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою О.А., з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: іпотеки по договору № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року, зареєстрованим 10.03.2007 року під № 2152357.

Що стосується вимог позову про зобов`язання відповідача повернути позивачу оригінали договорів, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів передачі оригіналів зазначених договорів на зберігання відповідачу, а тому зазначені вимоги є необґрунтованими, окрім того, виходячи з аналізу наведених норм та предмету позову, задоволення вимог про зобов`язання банку повернути договір фінансування об`єкту будівництва, договір про довірительне управління грошовими коштами та договір комісії - не призведуть до ефективного відновлення порушеного права власника майна, що перебуває під іпотекою, а ефективним та достатнім способом захисту, який застосовано судом та забезпечить поновлення порушеного права позивача в рамках даної справи, є припинення зобов`язання (договору іпотеки) та зняття обтяження.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно п. 2 ч. 2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі.

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Під час розгляду справи, представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 16 000 грн. було надано суду договір про надання правової (правничої допомоги) № 01-фо/12/2018 від 05.12.2018 року, Акт приймання передачі виконаних робіт від 02.06.2019 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 28.02.2019 року про сплату 16 000 грн.

Проте, за наявності перелічених та досліджених в судовому засіданні документів, наданих позивачем, матеріали справи не містять розрахунку вартості послуг із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також даних щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу, що унеможливлює встановити, дійсний розмір витрат фактично понесених позивачем саме у зв`язку із представництвом його інтересів у суді за даною цивільною справою.

Окрім того в самому тексті договору про надання правової допомоги наявні суперечності щодо визначення вартості представництва адвоката в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська, зокрема в п.4.1. зазначені різні величини - цифрами 8000 грн., а прописом «шість тисяч гривень»,

Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в стягненні судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, то з відповідача ПАТ «КБ «Приватбанк» слід стягнути судовий збір за подачу двух немайнових вимог у загальному розмірі 1536 грн. 80 коп. (768 грн. 40 коп. + 768 грн. 40 коп.).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 16, 509, 526, 575, 598-609 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 17 ЗУ «Про іпотеку», ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 4, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д) про припинення іпотеки та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк».

Зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою О.А., з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: іпотеки по договору № DNU0GK00000544 від 04.07.2005 року, зареєстрованим 10.03.2007 року під № 2152357.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 536 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська