Справа № 300/706/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 26 вересня 2018 року (у складі судді Софілканич О.А.) за позовом ОСОБА_2 до Скотарської сільської ради Воловецького району про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок із надвірними будівлями та господарськими спорудами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у серпні 2018 р.

Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом від 09.08.2011 р. на житловий будинок із надвірними будівлями та господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2

Позов мотивований тим, що мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. 09.08.2011 р. мати позивача залишила заповіт, яким Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належав останній на праві особистої власності, а також усе майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу.

На день смерті мами позивача ніяких спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до закону, не було. Позивач прийняла спадщину відповідно до вимог, установлених законом.

Однак, позивач не може оформити свої спадкові права після смерті матері та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки отримала відмову нотаріуса у вчиненні цієї дії у зв'язку з неможливістю установити склад спадкового майна.

У зв'язку з чим позивач і звернулася до суду за захистом свого права.

Рішенням Воловецького районного суду від 26 вересня 2018 р. позов задоволено частково: визнано за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованому у АДРЕСА_1 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Указує на невмотивованість ухваленого рішення, що є неприпустимим. Зазначає, що позовні вимоги були повністю визнані відповідачем і він не заперечував проти задоволення позову.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що позивачем не надано доказів наявності законних підстав набуття останньою права власності на цілий житловий будинок із надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно з'ясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що на підставі рішення Воловецького районного суду від 06.05.1999 р. і на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.05.1984 р., виданого державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори Гуледзою С.М. за реєстровим номером 360, ОСОБА_3 належав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.17)

Як убачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25).

Рішенням Воловецького районного суду від 18.06.2015 р. підтверджено, що померла ОСОБА_3 доводилася матір'ю ОСОБА_2 ( а.с.10 ).

ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишила письмове розпорядження - заповіт, посвідчений 09.08.2011 р. секретарем виконкому Скотарської сільської ради (а.с.26), яким заповіла своїй доньці та позивачу по справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1, який належав заповідачеві на праві особистої власності та складається із коридору, кухні та однієї кімнати.

На день звернення до суду заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, є чинним, ніким не оскаржений і не скасований.

Постановами державного нотаріуса Воловецької державної нотаріальної контори Дідренцел В.Т. від 01.07.2016 р. (а.с.37) від 22.06.2016 р. (а.с.38) ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом як на 1/2 так і на цілий житловий будинок у АДРЕСА_1 через неможливість встановити склад спадкового майна.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться по суті спору до відсутності мотивації оскаржуваного рішення і визнання відповідачем позову не дають підстав для скасування оскарженого рішення як суперечні обставинам справи, письмовим доказам і належним до застосування у спірних правовідносинах нормам матеріального права.

Неоспореними обставинами є статус позивача як спадкоємиці за заповітом за мамою - ОСОБА_3, якій на праві приватної власності належало Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок через неможливість встановити склад спадкового майна.

При цьому, сама ОСОБА_3 за життя прийняла у спадок за законом від свого брата спадкове майно, яке складається із Ѕ частини житлового будинку з надвірною спорудою - сараєм, житлова площа 12 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.17).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

У спірних правовідносинах істотне значення має обсяг спадкового майна, на яке претендує позивач.

Остання просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом від 09.08.2011 р., посвідченим секретарем виконавчого комітету Скотарської сільської ради Воловецького району, на житловий будинок із надвірними будівлями та господарчими спорудами, розташованим у АДРЕСА_1, після матері- ОСОБА_3

Так, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 Ѕ частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Указану половину будинку ОСОБА_3 отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого брата.

Відтак позивач цілком правомірно має право визнати за собою право власності лише на Ѕ частину житлового будинку.

Суд першої інстанції у цій частині позов задовольнив, із наведенням достатніх і обґрунтованих підстав ухвалення такого рішення.

Суд відмовив у задоволенні позову в повному обсязі через недоведення позивачем права на спадкування житлового будинку в цілому. В апеляційній скарзі позивач жодним чином не спростовує такі висновки суду першої інстанції, а декларативно заявляє про їх необґрунтованість. Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують уваги.

Так само не заслуговують уваги доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідачем було визнано позов, то суд у силу вимог ст.206 ЦПК України мав задовольнити позов у повному обсязі.

Між тим, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Тобто визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог. Суд першої інстанції у будь-якому випадку перевіряє законність і обґрунтованість позовної заяви і лише після цього ухвалює відповідне рішення.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Рішення Воловецького районного суду від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Судді: