КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/721/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Яровенко Н.О

Унікальний №755/15802/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» (далі - ПрАТ СК «Галицька») про стягнення страхового відшкодування, просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5218204 в сумі 18 765,80 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позову посилався на те, що 06 березня 2017 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля, який належить позивачу та автомобіля під керуванням ОСОБА_2

В результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ СК «Галицька» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно звіту №190/3-17 від 31 березня 2017 року, складеного на замовлення позивача, розмір матеріального збитку завданого автомобілю позивача становить 57 969,48 грн.

04 липня 2017 року на картковий рахунок позивача відповідачем без попереднього узгодження розміру страхового відшкодування було перераховано 38 203,68 грн.

Вважаючи такий розмір страхового відшкодування необґрунтованим просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року позов було задоволено, стягнуто з ПрАТ СК «Галицька» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 18 765,80 грн. та 640,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ СК «Галицька», 30 листопада 2018 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що рішення суду першої інстанції не містить жодного обґрунтування підстав покладення в його основу розміру матеріального збитку на підставі звіту наданого саме позивачем.

Відшкодування позивачу витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля здійснено без відповідного зменшення на суму податку на додану вартість.

Судом першої інстанції не наданої правової оцінки існуючій різниці щодо встановленого експертами коефіцієнту фізичного зносу автомобіля позивача, а також завищеній вартості запчастин, робіт та матеріалів у звіті позивача, що в свою чергу значним чино збільшує розмір матеріального збитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 06 березня 2017 року о 20 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER Х», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Курнатовського в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Форд Фокус», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. (а.с.7)

Власником автомобіля «Форд Фокус», д/н НОМЕР_2, керування яким здійснював ОСОБА_3 є ОСОБА_1

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №190/3-17 складеного 31 березня 2017 року(а.с.9-14), вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Форд Фокус», д/н НОМЕР_2 становить 57 969,48 грн.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля ««MITSUBISHI LANCER Х», державний номерний знак НОМЕР_1, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5218204, застрахована в ПрАТ «СК «Галицька». (а.с.33)

07 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Галицька» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. (а.с.38)

10 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Галицька» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. (а.с.39)

21 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Галицька» з заявою про страхове відшкодування (а.с.37), з вимогою здійснити перерахунок страхового відшкодування на його картковий рахунок згідно проведеної незалежної експертизи.

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що страховиком в порушення вимог п.3.4.2 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було направлено представника для визначення розміру шкоди, що дало позивачу право на самостійно обрати аварійно комісара або експерта для її визначення.

Наданий позивачем звіт щодо вартості завданого матеріального збитку складений компетентною та уповноваженою особою, яка має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам матеріального та процесуального законодавства та наявним в матеріалах справи доказам, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам даної процесуальної норми.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (ст.5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п.6 ч.4 ст.6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником, зокрема, відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (ч.1 ст.999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них згідно з п.9 ч.1 вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із п.п.34.2, 34.3, 34.4 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (п.36.2 ст.36 Закону).

З повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 06 березня 2017 року, водій автомобіля «Форд Фокус», д/н НОМЕР_2 звернувся до страхової компанії 07 березня 2017 року. (а.с.38)

Страховик направив свого уповноваженого представника до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу для визначення причин настання страхового випадку 20 березня 2017 року (а.с.48), повторний огляд оцінювачем був здійснений 27 березня 2017 року (а.с.49).

Виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі звіту №10/04/17 від 10 квітня 2017 року, страхового акту (аварійного сертифікату) №ГСК0М/ (а.с.41) та розрахунку на виплату страхового відшкодування по страхуванню цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів за шкоду, пов'язану з пошкодженням засобу транспорту від 04 липня 2017 року (а.с.42), в розмірі 38 203,68 грн. (а.с.32).

Отже колегія суддів вважає, що страховиком було вчинено всі належні дії у встановлені законом строк щодо визначення, розрахунку та виплати суми страхового відшкодування.

Заперечення щодо неправомірних дій аварійного комісара чи представника страховика під час огляду автомобіля та визначення розміру страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні.

Складений страховиком звіт №10/04/17 від 10 квітня 2017 року позивачем не оскаржений, на момент розгляду справи його невідповідність положенням чинного законодавства не встановлена, а тому розрахунок та виплата страхового відшкодування здійснена на його основі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року було задоволено клопотання представника позивача та призначено по справі автотоварознавчу експертизу. (а.с.73-74)

11 червня 2018 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи №12-2/353 від 21 травня 2018 року (а.с.119-121), з якого вбачається, що судом першої інстанції не було задоволено клопотання експерта щодо внесення відповідних змін в ухвалу суду від 27 лютого 2018 року та надання експерту дозволу на проведення експертизи на підставі наявних матеріалів справи, оскільки згідно повідомлення позивача автомобіль частково відремонтований (а.с.84).

Повторні клопотання позивача від 18 червня 2018 року (а.с.128-129) та 17 липня 2018 року (а.с.139), залишились судом першої інстанції не вирішеними.

Будь-яких заперечень з цього приводу зі сторони позивача висловлено не було, що свідчить про згоду останнього з такими висновками суду першої інстанції.

Звертаючись з апеляційною скаргою ПрАТ «СК «Галицька» питання щодо призначення експертизи в суді апеляційної інстанції не порушувало, окремих клопотань не заявляло. Жодних клопотань з боку позивача до суду не надходило.

Таким чином колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи без призначення у справі експертизи.

Колегія суддів вважає, що розгляд цивільних справ, які виникають із договорів страхування, вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу, необхідно з'ясовувати дійсну вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу.

В разі заявлення вимоги про виплату суми відшкодування з урахуванням податку на додану вартість з'ясовувати наявність наступних обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ, оскільки зазначена сума виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати.

Як вбачається з матеріалів справи позивач стверджував, що пошкоджений транспортний засіб на момент розгляду справи судом першої інстанції частково відремонтований, однак будь-яких доказів проведення фактичного ремонту, ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Доказів проведення ремонтних робіт згідно наданої позивачем калькуляції, з понесеними витратами саме в такому розмірі, суду також не надано.

Страховиком подано до суду експертний висновок з калькуляцією, розрахунок виплаченої позивачу суми, з якого вбачається, що розмір страхового відшкодування обраховано з врахуванням звіту від 10 квітня 2017 року, який складено суб'єктом оціночної діяльності, за вирахуванням франшизи та ПДВ, що відповідає вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлено, що загальну суму страхового відшкодування в розмірі 38 203,68 грн. було перераховано на рахунок ОСОБА_1 відповідно до заяви останнього, що підтверджується страховим актом (а.с.41).

Колегія суддів вважає, що страховик належним чином виконав свої зобов'язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та в спосіб, передбачений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачем не подано належних та допустимих доказів на спростування розміру страхового відшкодування.

Разом з тим колегія суддів звертає уваги позивача, що він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення фактично понесених витрат пов'язаних з ремонтом транспортного засобу або до страховика, якщо розмір не перевищує межі страхового ліміту, або до винної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд зазначає, що з прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права. Так, як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль