ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2141/19 Справа № 201/5628/18 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз Збут", третя особа: публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» провести перерахунок розміру плати за спожитий ним газ за період з квітня 2017 року по 01.03.2018 року за нормами споживання.

Позов мотивований тим, що між ним та ВАТ "Дніпрогаз" 04.07.2001 року укладено безстроковий договір про надання послуг з газопостачання №287455. Позивач є споживачем газу та йому відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1.

В лютому 2018 року позивач отримав від ТОВ "Дніпропетровськгаз Збут" рахунок НОМЕР_2 від 19.02.2018 року щодо оплати заборгованості за спожитий газ станом на 01.02.2018 року за січень 2018 року в розмірі 499,34 грн. та за лютий 2018 року в розмірі 210,41 грн.

Крім того, в лютому 2018 року позивач отримав розрахунок щодо сплати за спожитий газ за період 2016 - 2018 року, відповідно до якого, починаючи з квітня 2017 року розрахунок за спожитий позивачем газ проводився ТОВ "Дніпропетровськгаз Збут" не за нормами споживання, а за показаннями загальнобудинкового лічильника, у тому числі за січень 2018 року. Відповідно до письмової відповіді на претензію позивача ТОВ "Дніпропетровськгаз Збут" ПАТ "Дніпрогаз" зазначив, що за адресою: АДРЕСА_1, 01.01.2018 року загальнобудинковий лічильник було знято для проведення перевірки, тому за січень та лютий 2018 року обсяг спожитого природного газу визначено відповідно до середніх норм споживання. Від встановлення у своїй квартирі індивідуального лічильника газу, за рахунок оператора газорозподільних мереж, позивач не відмовлявся. Крім того, позивач зазначив, що загальнобудинковий вузол обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу позивача, як споживача ним газу в багатоквартирному будинку, що породжує нарахування сум за споживання газу, який насправді позивачем не використовувався. У зв'язку з тим, що у даному випадку порушуються права позивача, як споживача газу, останній вимушений звернутися до суду.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання. Тому, необґрунтованим є посилання позивача на нав'язування таких умов одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, що є порушенням його прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, та отримує послуги з газопостачання (особовий рахунок НОМЕР_2) (а.с.4,5).

Відповідно до розрахунку НОМЕР_2 від 19.02.2018 року позивачу за спожитий газ за січень 2018 року нараховано - 499, 34 грн., за лютий 2018 року нараховано 210, 41 грн., усього до сплати 709,75 грн. (а.с.7).

Згідно розрахунку НОМЕР_2 від 05.03.2018 року станом на березень 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за спожитий газ становить 709,75 грн. (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з Інвестиційною програмою НКРЕКП фахівцями ПАТ "Дніпрогаз" за адресою: м. Дніпро, АДРЕСА_1 встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу. За адресою: АДРЕСА_1, 01.01.2018 року загальнобудинковий лічильник було знято для проведення перевірки, тому за січень, лютий 2018 року, обсяг спожитого природного газу визначено згідно із середнім обсягом споживання газу за жовтень, листопад, грудень 2017 року.

Встановлено, що ПАТ "Дніпрогаз" було розроблено та подано на затвердження НКРЕКП План розвитку газорозподільної системи ПАТ "Дніпрогаз" на 2016 - 2025 роки. Постановою від 31.03.2016 року № 545 затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ "Дніпрогаз" на 2016 - 2025 роки, та джерела його фінансування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання. Тому, необґрунтованим є посилання позивача на нав'язування таких умов одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, що є порушенням його прав.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані:

1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України; б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року;

2) припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу, а саме: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; б) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу за послуги розподілу природного газу.

Згідно п.1 гл.5 розд ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.15 № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Згідно Тимчасового положення, обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються:

1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні;

2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

На час виникнення спірних правовідносин ні Законом, ні підзаконними нормативними актами не було передбачено встановлення лише індивідуальних лічильників газу, а визначено обов'язок суб'єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території про забезпечення приладовим комерційним обліком газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 5 глави 8 розділу Х Кодексу ГРМ, я разі, якщо на період зняття лічильника газу на повірку неможливо встановити інший, розрахунки за споживачем здійснюються залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу.

Доводи апелянта про те, що відповідач та третя особа не надали до суду доказу про те, що позивач відмовився за власний кошт чи за кошти газопостачальника встановити газовий лічильник, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення позивача ОСОБА_1 із заявою про встановлення йому лічильника до постачальника послуг.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 28 січня 2019 року

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко