Справа № 308/8918/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2019 року місто Ужгород
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 23 грудня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 січня 2020 року.
Відповідно до п. 1.3. Додаткової угоди з 23.07.2009 р. фактичну заборгованість за сумою Кредиту збільшено на суму Заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення Заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Позичальнику. Також тимчасово, на період з 23.07.2009 р. до 22.07.2010 р. Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми Кредиту та змінити строк його сплати відповідно до Графіку повернення Кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до Додаткової угоди.
Крім того, згідно п. 4 цієї Додаткової угоди Позичальник підтвердив, що перед укладенням цієї Додаткової угоди він був повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовану сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р.), що підтверджується підписом Позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди, та не має зауважень, претензій щодо наявної інформації. Надана Позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною, своєчасною.
Отже, з укладенням Кредитного договору та Додаткової угоди, у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості.
У зв`язку з систематичним порушенням умов Кредитного договору та утворенням заборгованості Позивач був вимушений звернутись до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 червня 2013 року у справі № 712/10899/12 року позовні вимоги Банку було задоволено: стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 97 909,67 грн., рішення набрало законної сили.

Рішення суду не виконано, тому Позичальнику продовжувались нараховуватись відсотки та пеня за порушення графіку та сплату відсотків.

У зв`язку з вищевикладеним, на адресу Позичальника було направлене повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за Кредитним договором - вихідний № 114/5-108750 від 07.12.2017 року, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість. Таким чином, Кредитодавець виконав свій обов`язок з повідомлення Позичальника про вимогу усунути допущенні порушення у зобов`язанні і, у противному випадку, свій намір звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного права, а тому вважає Позичальника повідомленим, а саму вимогу такою, що була залишена Позичальником без задоволення.

Заборгованість по сплаті відсотків з 15.10.2014 р. (дата набрання рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області законної сили 08.05.2014 р.) по 07.06.2018 р. становить 27 689,01 грн. Пеня за останній рік користування кредитом (з 15.06.2017 року по 07.06.2018 року) складає 188 760,00 грн.

У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору, Банк був змушений звернутися з позовом до суду.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за донарахованими відсотками та пеню за один рік за Кредитним договором №014/4041/82/36167 від 25.10.2007 у розмірі 216449,01 грн. та стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у сумі 3246,74 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

25.07.2019 представником позивача подано заяву про заміну сторони у справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2019 постановлено залучити ТзОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (01014, м. Київ, вул. Звірнецька, 63 ) до участі у справі за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості за донарахованими відсотками, яка виникла за Кредитним договором №014/4041/82/36167 від 25.10.2007 р., як правонаступника позивача.

В судове засідання представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» не з`явився, згідно клопотання, яке міститься в матеріалах справи, просив розглянути справу без його участі, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так судом з матеріалів справи встановлено, що 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/4041/82/36167, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 62 000,00 гривень (Шістдесят дві тисячі гривень 00 коп.) строком до 25.10.2017 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,5 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Своїм підписом під відповідним документом, Позичальник засвідчив, що ознайомлений з кредитними умовами, зокрема: мета для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту тощо. Зміст умов кредитування зрозумілий.

Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування.

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з можливою видачою готівки через касу Кредитора.

Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Сторони встановили, що нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод/факт). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються Кредитором щомісяця на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно ( п. 3.3. Кредитного договору).

Також, згідно п. 8.1 Кредитного договору Позичальник засвідчив та гарантував, що умови Кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

23 липня 2009 між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/4041/82/36167/1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатках № 1 та № 2.

Відповідно до п. 1.3. Додаткової угоди з 23.07.2009 р. фактичну заборгованість за сумою Кредиту збільшено на суму Заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення Заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Позичальнику. Також тимчасово, на період з 23.07.2009 р. до 22.07.2010 р. Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми Кредиту та змінити строк його сплати відповідно до Графіку повернення Кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до Додаткової угоди.

Крім того, згідно п. 4 цієї Додаткової угоди Позичальник підтвердив, що перед укладенням цієї Додаткової угоди він був повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовану сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р.), що підтверджується підписом Позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди, та не має зауважень, претензій щодо наявної інформації. Надана Позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною, своєчасною.

У зв`язку з систематичним порушенням умов Кредитного договору та утворенням заборгованості Позивач був вимушений звернутись до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 червня 2013 року у справі № 712/10899/12 позовні вимоги Банку було задоволено: стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 97 909,67 грн., яка складалась з заборгованості по кредиту, по відсотках та пені за прострочку кредиту та відсотків станом на 17.05.2012 року. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок. Стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 979,09 грн. Рішення набрало законної сили.

При цьому, позивач посилався на те, що постановлене рішення суду не припинило правовідносин між сторонами кредитного договору.

З дати ухвалення вищезазначеного рішення суду першої інстанції по сьогоднішній час заборгованість за Кредитним договором погашено в повному обсязі не було, тому Банк продовжував нараховувати Позичальнику відсотки, пеню за порушення виконання умов Кредитного договору, таким чином, відповідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача по сплаті відсотків з 15.10.2014 р. (дата набрання рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області законної сили 08.05.2014 р.) по 07.06.2018 р. становить 27 689,01 грн.; пеня за останній рік користування кредитом (з 15.06.2017 року по 07.06.2018 року) складає 188 760,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, на адресу Позичальника було направлене повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за Кредитним договором - вихідний № 114/5-108750 від 07.12.2017 року, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість, проте відомостей щодо виконання такої матеріали справи не містять, а за твердженням позивача, така вимога проігнорована, а рішення суду від 18.06.2013 у справі № 712/10899/12 не виконано.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.6.5 кредитного договору сторони узгодили, право вимагати дострокового погашення Позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання Позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим Договором. У випадку порушення Позичальником своїх зобов`язань за Договором, у т.ч. у випадку невиконання Позичальником зобов`язань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, Кредитор має право без отримання додаткової письмової згоди Позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом…

Пред`явивши позовну вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.06.2013 року.

Після пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідачів процентів за користування кредитними коштами.

Статтею 526 ЦК України, на яку, зокрема, посилається позивач, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Однак, позивач не надав доказів, що умови договору містять домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, тому вимоги про стягнення відсотків та пені, що нараховані банком після стягнення боргу за рішенням суду, задоволенню не підлягають.

04.07.2018 року при розгляді справи № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду, керуючись принципом правової визначеності, відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою було розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України.

Велика Палата ВС вважає, що, звертаючись із першим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для дострокового стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Тобто, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник не виконав у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені по кредиту.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, у такому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики та неустойки, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України.

Таким чином, слід дійти висновку, що кредитодавець має право нараховувати, передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків і пені є безпідставним.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Однак, оскільки позивач не заявляє позовних вимог про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України після рішення, а суд керуючись принципом диспозитивності не має права самостійно змінювати підстави та предмет позову, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом та пені слід відмовити.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає, що у позивача не було підстав для нарахування процентів за кредитним договором, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», до ОСОБА_1 про захист порушеного права кредитора шляхом стягнення заборгованості по донарахованих відсотках за кредитним договором №014/4041/82/36167 від 25.10.2007- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.В.Фазикош