Справа № 336/4951/18
Провадження № 2/336/346/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 січня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, за змістом якого просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю - житловим будинком АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона, ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_4) є власником 73/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 21.09.1992 року.

Вказане домоволодіння складається з двох житлових будинків: літ. А та літ. Б. та розподілено наступним чином: 73/100 частин домоволодіння відповідає житловому будинку літ. А, а 27/100 частин - житловому будинку літ. Б.

Як зазначає позивач, 27/100 частин вказаного домоволодіння належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2008 року.

За твердженням позивача, вона, на прохання своєї доньки, надала згоду на реєстрацію місця проживання відповідача як зятя у належному їй житловому приміщенні, однак сімейне життя у останніх не склалось та шлюб в подальшому було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2017 року.

Після розірвання шлюбу в березні 2017 року відповідач зібрав свої речі та виїхав з належного позивачу будинку.

Позивач зазначає, що реєстрація місця проживання відповідача у належному їй житлі створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, вирішити зазначене питання добровільному порядку позивач немає можливості, оскільки їй невідомі адреса та засоби зв'язку відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2018 року провадження у справі відкрито та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за згодою представника позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду заяву за змістом якої просила розглядати справу без її участі та повідомила, що проти задоволення позову не заперечує, а також підтвердила, що відповідач в будинку за адресою: АДРЕСА_2 не мешкає з березня 2017 року, забрав свої речі та з того часу вона останнього жодного разу не бачила.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, допитані в судовому засіданні, пояснили, що вони є сусідами позивача та їм відомо, що відповідач по справі мешкав та зареєстрований у будинку за адресою: АДРЕСА_2, вони з відповідачем були знайомі та спілкувались по сусідству. Окрім того, підтвердили обставини викладені у позові та повідомили, що восени 2017 року відповідач зібрав свої речі та виїхав з вищезазначеного будинку, на даний час мешкає у місті Києві, точна адреса його проживання їм невідома, з того часу вони його не бачили.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить73/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією дарування 21.09.1992 року посвідченого державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 31294 (а.с.5-6), копією технічного паспорту на зазначений будинок (а.с.10-12).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2008 року виданого державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В. ОСОБА_3 є власником 27/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17).

Матеріалами справи підтверджено (а.с.13, 15), що позивач (дівоче прізвище Ткацька) за життя у зв'язку з укладанням шлюбу з громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_9, змінювала своє прізвище відповідно до прізвищ чоловіків.

Як вбачається з матеріалів справи дочка позивача - ОСОБА_10 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_2, який рішенням Шевченківського районом суду м. Запоріжжя від 13.03.2017 року було розірвано (а.с.14-16).

Відповідно до інформації, що отримана з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 02.10.2018 року (а.с.24) відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 25.05.2006 року по теперішній час.

Як вбачається з акту обстеження житлового будинку від 20.08.2018 року (а.с.18) підписаного сусідами позивача, останніми установлено, що відповідач ОСОБА_2 у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з березня 2017 року, його речей в будинку немає.

Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначає позивач в позові, відповідач не мешкає у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з березня 2017 року. Зазначені обставини підтвердили в допитані судовому засіданні свідки. Доказів на спростування даних обставин суду не надано.

На підставі вищевикладеного суд вважає вимоги позивача правомірними, оскільки відповідач у зазначеній квартиріне мешкає з березня 2017 року, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування квартирою не було, відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 142, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_4) перешкоди у користуванні власністю - житловим будинком АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - не встановлено) таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 25.01.2019 року.

Суддя: Я.Р.Марко