Провадження №22-ц/812/410/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 475/887/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення, яке постановив Доманівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Єгорової Наталі Іванівни у приміщенні цього суду 18 грудня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2018 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла її рідна тітка ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина та залишилося спадкове майно, яке складається із земельних ділянок розміром 7.57 га та 0.611 га в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Факт родинних відносин між позивачем та померлою встановлений рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 р. Позивач зверталася до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що вона пропустила строк на прийняття спадщини. Причиною пропуску строку прийняття спадщини позивачка зазначає те, що після смерті її рідної тітки ОСОБА_4 залишився заповіт, згідно якого померла розпорядилася своїм майном та заповіла його, в тому числі і земельні ділянки, своєму племіннику ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. Однак, за життя ОСОБА_5 не оформив свої спадкові права. Після смерті ОСОБА_5 його син ОСОБА_3 звернувся у 2016 р. з позовом до суду для визнання права власності на спірні земельні ділянки в судовому порядку. Довідавшись про такі дії ОСОБА_3, позивач у березні 2016 р. звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, в задоволенні якої їй було відмовлено. В серпні 2016 р. позивач звернулась до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельні ділянки. Рішенням суду від 28 лютого 2017 р. встановлено факт родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_4 В частині позовних вимог про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування було відмовлено з тих підстав, що дане право власності визнано за ОСОБА_3 рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 р. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 р. рішення суду від 27 вересня 2016 р. скасовано. Так, після ухвалення даного рішення апеляційною інстанцією позивач звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, постановою від 30 січня 2018 р. їй було відмовлено у вчинені такої нотаріальної дії у зв'язку з пропуском строку для звернення із заявою до нотаріуса.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд надати їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

У відзиві на позов відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення з тих підстав, що позивачем не зазначено жодної поважної причини несвоєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 р. в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано наступним.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилася спадщина та залишилося спадкове майно, до складу якого входять земельні ділянки розміром 7.57 га та 0.611 га, розташовані в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.

Відповідно до рішення суду від 28 лютого 2017 р. у справі №475/436/16-ц позивач ОСОБА_2 є рідною племінницею ОСОБА_4

ОСОБА_2 30 січня 2018року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно , що залишилося після смерті ОСОБА_4, проте їй постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що нею пропущено строк для прийняття спадщини.

Суд дійшов висновку, що обставини, наведені позивачем, в тому числі, щодо наявності заповіту, складеного на ім'я ОСОБА_5, не є поважними причинами у розумінні ч. 1 ст. 1272 ЦК України, тому вказані обставини без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Звернення ОСОБА_2 до судів різних інстанцій для захисту своїх спадкових прав суд не вважав поважною причиною, навпаки, на думку суду, таке свідчить про правову обізнаність позивача та можливість своєчасного звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом у встановленому порядку.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 89 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач не довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх вимог, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог з огляду на те, що жодних доказів про наявність причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви до нотаріуса у шестимісячний строк позивачем не надано, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини, яка відкрилася після померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 р., є помилковим, оскільки про поважність причин пропуску цього строку свідчить наявність заповіту, складеного спадкодавцем на іншу особу, та розгляд судових справ, зокрема щодо встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем та про визнання за відповідачем права власності на земельні ділянки, що входять до складу спадщину.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивований тим, що позивачем не зазначено жодної поважної причини, чому вона з часу відкриття спадщини до 2018 р. не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тоді як вона була обізнана про факт смерті спадкодавця ОСОБА_6 та обставини щодо прийняття спадщини ОСОБА_5 До поважних причин не можна віднести і розгляд інших спорів у суді. За такого представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилася спадщина та залишилося спадкове майно, до складу якого входять земельні ділянки розміром 7.57 га та 0.611 га, розташовані в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.

Зазначені земельні ділянки належали спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Маринівською сільською радою 26 вересня 2000 р. на підставі рішення виконавчого комітету Маринівської сільської ради від 28 квітня 2000 р. № 5, та Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Доманівською райдержадміністрацією 05 вересня 2006 р. на підставі розпорядження Доманівської райдержадміністрації від 15 березня 2006 р. № 122.

Відповідно до рішення суду від 28 лютого 2017 р. у справі №475/436/16-ц позивач ОСОБА_2 є рідною племінницею ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем, встановлення факту прийняття спадщини (а.с. 12-16) встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченому 26 грудня 2000 р., ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_5 земельну частку (пай) згідно державного акту, що належить їй за законом у КСП «Батьківщина».

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5 помер.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 у встановленому законом порядку прийняв син спадкодавця - ОСОБА_3

Вказаним рішенням Апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_3 відмовлено у позові до Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 спадкового майна - земельні ділянки, які належали на праві власності ОСОБА_4 через відсутність спору між ОСОБА_3 та Маринівською сільською радою Доманівського району Миколаївської області через вказане спадкове майно.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України (у редакції закону, яка була чинною до внесення змін Законом № 2435-VI від 06 липня 2010 р.) передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно внесених Законом № 2435-VI від 06 липня 2010 р. у редакцію цієї статті ЦК України змін передбачені аналогічні правила прийняття спадщини спадкоємцем, який не проживав постійно зі спадкодавцем, за умови звернення із заявою до нотаріуса.

Для прийняття спадщини згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, визначений законом строк для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 закінчився 04 жовтня 2005 р.

Згідно із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09 січня 2018 р. спадкова справа № 61836201 щодо спадкодавця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р., заведена Доманівською державною нотаріальною конторою 09 січня 2018 р.

ОСОБА_2, яка не проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 на час смерті останньої, 30 січня 2018 р. звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно , що залишилося після смерті ОСОБА_4, проте їй постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих підстав, що нею пропущено строк для прийняття спадщини.

Доказів того, що інші спадкоємці на час розгляду справи судом зверталися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз'яснень, які надані Верховним Судом України в абзаці 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними.

Даний висновок ґрунтується й на правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 р. у справі № 6-1486цс15.

Таким чином, поважними вважаються ті причини, які роблять вчасне звернення до нотаріальної контори неможливим або важким.

Зокрема, як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 р. у справі № 512/392/17-ц, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, вік, наявність конфліктів між спадкоємцями, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини тощо.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р., але не прийняв спадщину після ОСОБА_4, про що їй стало відомо у березні 2016 р., а також чисельними судовими провадженнями, зокрема, щодо встановлення факту сімейних відносин з ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності непереборних труднощів для вчинення дій, а отже і поважності причин пропуску ним більш, ніж на чотирнадцять років строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому не довів підстав для визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Так, наявність заповіту на користь іншої особи, необхідність звертатися до для встановлення факту, що має юридичне значення, тобто обставини, на які вказує позивач, не можна віднести до таких, що слугували непереборними перешкодами, які не дозволяли ОСОБА_2 подати заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк, та їх не можна віднести до поважних, оскільки вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем поважності причин пропуску шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, передбаченого ст. 1270 ЦК України.

З наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску позивачем строку на прийняття спадщини.

У зв'язку із викладеним колегія суддів в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду про відмову у позові залишається без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_________________________________________________

Повний текст постанови складений 19 лютого 2019 року