Справа № 359/8362/17 Головуючий 1 інстанція - Вознюк С.М.
Провадження № 22-ц/824/1984/2019 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2018 року у справі:

- за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва;

- за зучтрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та зобов'язаня вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що вона є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 Поряд із її домоволодінням знаходиться земельна ділянка по АДРЕСА_1, власником якої є відповідач ОСОБА_4

Вказувала, що у 2016 році ОСОБА_4 без відповідних дозволів та погоджень із державними органами розпочав самочинне будівництво будинку, який знаходиться на відстані 5,2 метра від її будинку, що порушує вимоги п.3.17 Б.2.4.-1-94 «Планування та забудова міських та сільських поселень», оскільки відстань від будинку до межі сусідньої ділянки має бути не менше 1 метра, а протипожежний розрив між ними має складати 8 метрів. Це створює реальну загрозу вибуху газу, що може призвести до пошкодження її майна, втрати здоров'я. Також, впритул до її паркану відповідач облаштував дві вигрібні каналізаційні ями, через які стоїть стійкий неприємний запах. Отже, відповідач створив умови, які завдають їй найбільше незручностей, зокрема затінюється її ділянка; стічні атмосферні опади стікають на паркан, а потім на її частину земельної ділянки; ці ж стічні опади порушують цілісність паркану; утворюються неприємні запахи від каналізаційних вигрібних ям. На її усні вимоги виправити вказані порушення відповідач не реагує, як і не зважає на приписи ДАБІ про усунення порушень і продовжує будівництво.

У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.376 ЦК України, просила суд

- 2 -

зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення будинку, збудованого самочинно з порушенням будівельних норм та правил, та шляхом знищення двох вигрібних каналізаційних ям, які знаходяться впритул біля її паркану, судові витрати покласти на відповідача.

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні майном. Вимоги мотивував тим, що 14 червня 2012 року він придбав земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1 У 2016 році він почав будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку, відповідно до повідомлення про початок будівництва вх. № 10/10-Т-1307/42 від 13 липня 2016 року. Декларація про готовність до експлуатації об'єкта № КС 68 від 06 грудня 2016 року зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

Вказував, що у жовтні 2016 року він звернувся до ДАБІ у Київській області із заявою щодо проведення перевірки правомірності будівництва будинку ОСОБА_3 і отримав відповідь, що остання розпочала будівництво на підставі будівельного паспорту № 521 від 07 грудня 2015 року, повідомлення про початок будівництва № КС 99 від 10 грудня 2015 року, що не відповідає дійсності, оскільки забудова сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 розпочалася орієнтовно у 2013-14 роках. Відповідач ОСОБА_3 збудувала та почала проживати у будинку у 2014 році, до видачі будівельного паспорту, а в повідомленні про початок будівництва вказала недостовірні дані. ОСОБА_3 почала будувати свій будинок без відповідних дозволів та погоджень із державними органами. В результаті самовільної забудови, відповідач ОСОБА_3 впритул до його паркану створила три вигрібні ями, що є порушенням державних будівельних норм та санітарних вимог. Вигрібна яма є розплідником всіляких паразитів та інфекції. Вдихання повітря разом із випаровуваннями з вигрібних ям облаштованих ОСОБА_3 може призвести до шкідливого впливу на його здоров'я. На його прохання прибрати вигрібні ями відповідач ОСОБА_3 не реагує, у зв'язку з чим він написав скаргу в ДАБІ у Київській області, однак вирішити питання в досудовому порядку не представилось можливим.

Посилаючись на те, що неправомірні дії ОСОБА_3 порушують його законне право на користування власністю, просив суд зобов'язати ОСОБА_3 очистити вигрібні ями та засипати їх землею, провести необхідні санітарні заходи на місці вигрібних ям, що знаходяться по АДРЕСА_1 Бориспільського району Київської області, понесені ним судові витрати покласти на відповідачку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2018 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 за власний рахунок у строк не пізніше 27 червня 2019 року встановити паркан з вогнетривкої цегли між зведеними будинками, що належать сторонам з дотриманням норм «Планування та забудови міських та сільських поселень» 1994 року та Державних будівельних норм (ДБН 360-92) і Правил протипожежної безпеки, затверджених наказом МВС України від 30 грудня 2014 року № 1417, та внести відповідні зміни до будівельного паспорту. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити її вимоги про знесення об'єкта самовільного будівництва, посилаючись на невідповідність висновків

- 3 -

суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд дійшов невірного висновку про факт відсутності самочинного будівництва, не врахувавши положення ст.376 ЦК України, а також не врахувавши те, що будівництво відповідачем будинку здійснене з істотним порушенням будівельних норм і правил, що у свою чергу свідчить, що її вимога про знесення самочинного будівництва є цілком законною. Суд не врахував, що реєстрація декларації про готовність будинку до експлуатації відбулася на основі недостовірних даних, поданих відповідачем. Ухвалене судом рішення є невиконуваним, бо встановлення вогнетривкого паркану між будинками може реалізовуватися лише з порушенням будівельних норм і правил.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 не оскаржується і відповідно не є предметом перегляду.

Відповідач ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні первісного позову ОСОБА_3, а доводи її апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Позивачка ОСОБА_3 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки її представнику адвокату ОСОБА_6, позивач та адвокат до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю підстав для визнання будівництва ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 самочинним будівництвом та застосування вимог ст. 376 ЦК України.

При цьому суд виходив з того, що будівництво будинку здійснене ОСОБА_4 на земельній ділянці, яка належить йому на праві власнсоті, а саме будівництво розпочате у 2016 році відповідно до повідомлення про початок будівництва вх. 10/10-Т-1307/42 від 13 липня 2016 року. Декларація № КС 68 від 06.12.2016 року про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, у встановленому законом порядку зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше

- 4 -

нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За положеннями ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-IIIкатегорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Згідно ч.5 ст.39 цього Закону датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що новостворене нерухоме майно з моменту завершення будівництва та прийняття до експлуатації є об'єктом цивільних правовідносин і цивільних прав, а відтак не може бути віднесене до самочинного будівництва.

Судом першої інстанії встановлено, і не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_4 є власником сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_2, де збудував садибний (індивідуальний) житлового будинку, який прийнятий до експлуатації, що стверджується зареєстрованою у встановленому законом порядку Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області декларацією про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, № КС 68 від 06 грудня 2016 року.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва у вигляді зведеного відповідачем будинку, як такого , що не є самочинним.

Доводи скарги про те, що суд дійшов невірного висновку про факт відсутності самочинного будівництва, не врахувавши положення ст.376 ЦК України, а також не врахувавши те, що будівництво відповідачем будинку здійснене з істотним порушенням будівельних норм і правил, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Як вище вказувалося, зведений відповідачем ОСОБА_4 будинок у встановленому законом порядку прийнятий до експлуатації відповідно до подложень ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому не є самочинним.

Колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані, посилання у скарзі на неврахування судом того факту, що реєстрація ДАБІ декларації про готовність будинку до експлуатації відбулася на основі недостовірних даних, поданих відповідачем.

Реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації згідно ст.39 вказаного Закону є підтвердженням державою в особі її органу ДАБІ закінчення будівництва будинку і

- 5 -

уведення його до есплуатації. На час ухвалення рішення судом першої інстанції дії Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області щодо реєстрації декларації не визнані незаконними і реєстрація декларації не скасована, є чинною, що у свою чергу свідчить про необгрунтованість доводів позивачки.

Посилання у скарзі на те, що ухвалене судом рішення є невиконуваним, бо встановлення вогнетривкого паркану між будинками може реалізовуватися лише з порушенням будівельних норм і правил необгрунтовані, оскільки посилаючись на це позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження свої доводів.

При цьому колегія суддів враховує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що мають місце порушення технічних норм при зведенні будинків обома сторонами, а підвищення ступеня вогнетривкості можливе за рахунок саме зведення паркану між будівлями.

Відповідно до положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Доводи позивачки ОСОБА_3 про те, що будинок ОСОБА_4 розташований на відстані 5,2 м. від будинку позивача і це створює реальну загрозу вибуху газу, що може призвести до пошкодження майна чи втрати нею здоров'я, необгрунтовані, оскільки позивачка не надала суду доказів про це. Більше того, судом було встановлено, що газ до будинків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 взагалі не підведений.

Це ж стосується доводів ОСОБА_3 про підтоплення її паркану стічними атмосферними опадами, порушенням його цілісності, оскільки судом встановлено, що мається лише паркан, встановлений ОСОБА_4, цілісність, якого не порушена.

Також суд першої інстанції вірно виходив з того, що допущені ОСОБА_4 при будівництві відхилення від проекту не є істотними і не призвели до порушення прав ОСОБА_3 При цьому суд врахував покази свідка ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_4, якими встановлено, що відповідно до конструкції будинку, атмосферні опади стікаючи по даху будинку відповідача, потрапляють у жолоб потім в трубу водостоку та через лоток виходить в підземну стокову рубу та відводяться безпосередньо у водойму (канал), що у свою чергу підтверджує здійснення відповідачем ОСОБА_4 всіх необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію ділянки позивачки та спростовує її посилання на підтоплення її будинку.

Суд також правильно встановив, що на земельній ділянці ОСОБА_4 розташовані дві будівлі двоповерховий житловий будинок та двоповерхова будівля бані. Баня, що розташована у значній віддаленості від житлового будинку позивача, на відстані не менше 20 метрів, оснащений двома септиками, які на сьогоднішній день порожні та сухі, оскільки вони жодного дня не використовувались за цільовим призначенням. Отже, наявність на ділянці ОСОБА_4, на відстані, що відповідає всім санітарним нормам, двох люків каналізації, не порушує прав ОСОБА_3 Відповідно до санітарних вимог, передбачених пунктом 3.26 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, а септики, відповідно до таблиці 3.25а* ДБН 360-92 повинні знаходитись на відстані не менше 5-8 метрів від житлового будинку.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції

- 6 -

щодо часткового задоволення первісного позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: