Справа № 712/2-7517/2011
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , а також Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2018 року (головуючий суддя Фазикош О.В.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитора винним в простроченні зобов`язання, стягнення недоотриманих коштів, відстрочення сплати кредитних коштів, визнання незаконним нарахування відсотків за користування кредитом та пені, -

в с т а н о в и в :

06 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (перейменоване у Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», далі: Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 09.09.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено генеральну кредитну угоду №195, на підставі якої укладений кредитний договір №010/03-3/243-М на суму 300000 доларів США зі сплатою 16,8% річних за користування кредитом, строком до 08.09.2018.

На підставі цього договору банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 175000 доларів США.

11.02.2011 між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та позичальником було підписано додаткову угоду №010/03-3/243-М/4 до кредитного договору та новий графік погашення заборгованості.

Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконував, щомісячне погашення кредиту та відсотків не здійснював, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, Банк остаточно просив (т.1 а.с.163-165) стягнути достроково з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором №010/03-3/243-М від 09.09.2008, яка станом на 16.02.2015 складала 258745,70 доларів США, з яких: 164781,27 доларів США - залишок тіла кредиту; 92371,69 доларів США - заборгованість по прострочених відсотках; 1592,74 доларів США - нараховані відсотки за період з 27.01.2015 по 16.02.2015, та пеня у розмірі 32 566,56 грн.

29.04.2012 ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначав, що згідно укладеної генеральної кредитної угоди та кредитного договору, Банк зобов`язався надати йому кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках цієї генеральної угоди, і які є її невід`ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості не повинен перевищувати суми еквівалентній 300000 доларів США на строк до 08.09.2018, у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент, наступними траншами: 1-ий транш - 70 000,00 доларів США, а сума будь-якого іншого траншу повинна бути не менше 10 % від суми кредиту та в будь-якому разі не менше 5000,00 євро чи еквівалент в іншій валюті. На його вимогу, Банком йому були видані кошти у сумі 175000 доларів США, та позичальник виконував свої зобов`язання по укладеному кредитному договору повністю і належним чином - сплачував платежі згідно графіків, незважаючи на фінансово-економічну кризу.

Вказував, що 21.09.2011 ОСОБА_1 подав до Банку заяву про надання йому залишку коштів згідно з Генеральною кредитною угодою у сумі, еквівалентній 125000 доларів США, однак отримав від Банку відмову посилаючись на фінансово-економічну кризу та заборону НБУ на видачу кредитних коштів у іноземній валюті, чим Банк порушив своє зобов`язання за умовами генеральної кредитної угоди від 09.09.2008.

ОСОБА_1 вважав, що оскільки Банк прострочив зобов`язання, позичальник в силу ч.3 ст.538 ЦК України має право зупинити виконання свого зобов`язання боржника до того часу, поки кредитор не виконає своє зобов`язання - до моменту надання позичальнику залишку недоотриманих кредитних коштів.

На думку позивача, Банк умисно відмовив йому у видачі залишку кредитних коштів, а тому за приписами ст. 614 ЦК України відповідач є винним та повинен нести відповідальність.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що Банк не має права на дострокове стягнення з нього заборгованості за кредитом, просив: - у задоволенні первісного позову Банку відмовити; - визнати Банк винним та таким, що з 12.10.2011 прострочив виконання зобов`язання за генеральною кредитною угодою №195 від 09.09.2008, що полягало у ненаданні йому залишку кредитних коштів у сумі еквівалентній 125000,00 доларів США; - стягнути з Банку недоотримані ним кошти, згідно генеральної кредитної угоди №195 від 09.09.2008 в національній валюті - гривні - у сумі, еквівалентній 125000 доларів США; - відстрочити сплату ОСОБА_1 зобов`язань, а саме кредитних коштів, на час прострочення кредитора - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - з 12.10.2011 до повного виконання ним свого зобов`язання; - визнати нараховані проценти за користування кредитними коштами за час прострочення кредитора незаконними та такими, що не підлягають сплаті, з 12.10.2011 до повного виконання кредитором свого зобов`язання; - визнати незаконними нарахування Банком пені та звільнити його від її сплати.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.07.2012 зустрічну позовну ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.04.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 17.09.2015, позов Банку було задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Закарпатської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/03-3/243-М від 09.09.2008 за період з 15.10.2011 по 16.02.2015 у розмірі 129 612,51 доларів США. У задоволенні решти вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 було задоволено частково - зобов`язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконати умови п. п. 1.1, 1.2, 1.3 генеральної кредитної угоди № 195 від 09.09.2008 та надати ОСОБА_1 грошові кошти в національній валюті - гривні - у сумі, еквівалентній 125000 доларів США, відповідно до умов вказаної Генеральної кредитної угоди. У решті вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.04.2015 та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17.09.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема рішення суду касаційної інстанції мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанції помилково вважали, що банк у порушення вимог п. 1 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» безпідставно звернувся до суду з вимогою дострокового стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, оскільки прострочена заборгованість останнього становила менше трьох місяців, тому суди дійшли хибного висновку, що стягненню підлягає заборгованість починаючи з часу зупинення відповідачем виконання свого зобов`язання, а саме: з 15.10.2011 по 16.02.2015. При цьому суди залишили поза увагою, що заборгованість позичальника мала місце починаючи з 2009 року.

Оскаржуваним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.05.2018 позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Закарпатської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за кредитним договором №010/03-3/243-М від 09.09.2008, яка станом на 16.02.2015 складає 147949,23 доларів США, з яких: 57928,72 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 90020,51 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками; а також суму нарахованої пені у розмірі 32566,56 гривень. У задоволенні решти позовних вимог Банку - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитора винним в простроченні зобов`язання, стягнення недоотриманих коштів, відстрочення сплати кредитних коштів, визнання незаконним нарахування відсотків за користування кредитом та пені - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На це рішення подали апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , а також АТ«Райффайзен Банк Аваль».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що допущена позичальником у 2009-2010 роках заборгованість зі сплати чергових платежів не має значення для правильного вирішення справи, оскільки позовні вимоги Банку ґрунтуються на заборгованості, яка виникла пізніше - із 16.10.2011; вказує, що Банк не міг відмовити у видачі 12.10.2011 чергового траншу з підстав припинення договорів страхування іпотечного майна, оскільки Банку стало відомо про дану обставину тільки 19.10.2011 після отримання листа страхової компанії; Банк ніколи не вимагав від відповідача документів, що підтверджують цільове використання попередньо наданих кредитних коштів; подана позичальником заявка на видачу траншу від 21.09.2011 (а.с. 180 т. 1) містила тотожні реквізити, що й раніше подані ним заявки по яким видавалися транші (а.с. 76-79 т. 1). Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Банку тьа задовольнити зустрічний похов у повному обсязі.

Банк у апеляційну скарзі просить скасувати рішення місцевого суду в частині часткового задоволення вимог Банку, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Банк, відповідно до положень ст. 1050 ЦК України та умов Кредитного договору мав право достроково вимагати повернення всієї суми заборгованості, оскільки у позичальником існувала прострочена заборгованість а також були припинені договори страхування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Банк просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 була укладена Генеральна кредитна угода №195, за умовами якої Кредитор (Банк) зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках цієї генеральної кредитної угоди і які є невід`ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника в рамках даної Угоди не повинен перевищувати суми, еквівалентної 300000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту. Терміном дії до 08 вересня 2018 року.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.2.1, 2.2.2 Угоди визначено, що Кредитор надає Позичальнику кредитні кошти на умовах їх забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування. Сторонами встановлено, що в рамках даної Угоди можуть використовуватись, як строкові кредити в іноземній валюті так і в національній валюті України.

09 вересня 2008 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №010/03-3/243-М, який є Додатком 1 до Генеральної кредитної угоди №195, на суму 300000 доларів США. Розмір 1-го траншу складає 70000 доларів США (сума будь-якого траншу повинна бути не менше 10 % від суми кредиту та не менше 5000 Євро чи еквівалент в іншій валюті), з остаточною датою кредиту - 05 вересня 2018 року на споживчі цілі зі сплатою 16,8 % річних, з умовою щомісячного погашення кредиту рівними частинами.

З метою забезпечення виконання Позичальником зобов`язання за Генеральною кредитною угодою №195 та Кредитним договором №010/03-3/243-М, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 09 вересня 2008 року укладено договір іпотеки №010/03-3/243-Z, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського РНО Форкош М.М. та зареєстрований в реєстрі за №4620, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно: нежитлову будівлю - магазин з прибудовами, загальною площею 444,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковими угодами №1 від 12 вересня 2008 року, №2 від 30 вересня 2008 року та №3 від 13 жовтня 2008 року вносились зміни до Кредитного договору №010/03-3/243-М від 09 вересня 2008 року та до Графіку погашення кредиту.

На виконання умов Генеральної кредитної угоди та Кредитного договору від 09 вересня 2008 року, на письмові вимоги Позичальника, Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в загальному розмірі 175000 доларів США, зокрема 11 вересня 2008 року на суму 70000 доларів США, 15 вересня 2008 року на суму 70000 доларів США, 02 жовтня 2008 року на суму 20000 доларів США та 17 жовтня 2008 року на суму 15000 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами №К4/1 від 11.09.2008 року, №К5/1 від 15.09.2008 року, №К5/1 від 02.10.2008 року та №К3/1 від 17.10.2008 року, відповідно (т.1 а.с.46, - 49).

За умовами Генеральної кредитної угоди та Кредитного договору, з урахуванням додаткових угод, Позичальник зобов`язався повністю повернути Банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених п.1.5 Кредитного договору. Погашення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до цього Договору), шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, визначений в частині №1 цього Договору. Нараховані в порядку, передбаченому Договором, проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений Графіком повернення кредиту та сплати процентів.

11 лютого 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №010/03-3/243-М/4 до Кредитного договору №010/03-3/243-М від 09 вересня 2008 року, згідно з якою з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника у умовах кризових явищ в економіці, сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, визначених Кредитним договором - зокрема, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка: 16,8% на термін з 09 вересня 2008 року до 10 лютого 2011 року, включно, та 14,8% з 11 лютого 2011 року до кінця строку користування кредитом. Одночасно з укладенням даної додаткової угоди в додатку 2 до неї сторони встановили Графік щомісячного погашення заборгованості за кредитом в новій редакції.

За змістом до ст. ст. 526, 527, 530, 610, 612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону; договір є обов`язковим для виконання сторонами; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звертуючись із позовом, зазначав, що ОСОБА_1 у порушення умов Генеральної кредитної угоди та Кредитного договору, із врахуванням Додаткових угод, свої зобов`язання належним чином не виконує, не здійснює щомісячне часткове погашення кредиту та щомісячну сплату відсотків, що на думку Банку, є підставою для дострокового стягнення з нього заборгованості у відповідності до п.1.9 вказаного Договору, яким передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором (в тому числі, але не виключено, встановлених п.2.3.8-2.3.13, п.п.1.4.1 та ст.3 цього Договору) та /або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання ним відповідної вимоги.

28.10.2011 банк надіслав ОСОБА_1 претензію - вимогу (вих.№С07-120-1/12-4861) (т.1 а.с.44), якою Банк повідомляв Позичальника про наявність у нього заборгованості по Кредитному договору, яка складає 1775,74 доларів США, з яких: 1128,98 доларів США - прострочений кредит; 646,76 доларів США - прострочені відсотки, яку Банк просив погасити і попереджав, що в разі невиконання вимоги, має право дострокового стягнення всієї суми кредиту. Також у претензії - вимозі повідомляється про дострокове припинення договорів добровільного страхування через несплату страхових платежів.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги повідомлення про вручення поштового відправлення, датованого врученням 29.10.2011 (т. 1 а.с.73), як підтвердження вручення вказаної претензії-вимоги ОСОБА_1 Таке повідомлення містить підпис адресата та відбиток поштового відділення.

Таким чином, у Позичальника виник обов`язок погасити прострочену заборгованість протягом 30 днів з дня одержання претензії-вимоги - тобто, до 28.11.2011 (тридцятий день з дня одержання претензії-вимоги), яка погашена не була, а висновок суду першої інстанції, що у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не виникло право на дострокове стягнення з Позичальника ОСОБА_1 всієї суми заборгованості є безпідставним.

Банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості 06.12.2011 (згідно штампу суду), визначивши таку станом на 30 листопада 2011 року.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі.

В той же час, в процесі розгляду справи Банком уточнялись позовні вимоги, і заборгованість, яку просив стягнути Банк, була визначена станом на 16 лютого 2015 року в загальній сумі 258745,70 доларів США, з яких 164781,27 доларів США - залишок тіла кредиту, 92371,69 доларів США - заборгованість по прострочених відсотках, 1592,74 доларів США - нараховані відсотки за період з 27 січня по 16 лютого 2015 року та пеня у розмірі 32566,56 грн.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Як зазначалось вище, у ОСОБА_1 виник обов`язок погасити прострочену заборгованість до 28.11.2011, яка не була погашена, а отже строк виконання настав 29.11.2011. Заборгованість Позичальника у позовній заяві Банку, поданій до суду 06.12.2011, визначена станом на 30.11.2011 - 164781,27 доларів США - заборгованість по кредиту; 2651,22 долари США - заборгованість по прострочених відсотках, 2071,28 доларів США - нараховані відсотки за період 27.10.2011 по 26.11.2011, та 420,62 грн. - пеня.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18, провадження N 310/11534/13-ц).

Таким чином, стягнення заборгованості за відсотками та пенею, що нарахована після 30.11.2011 - є безпідставним. З вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України Банк не звертався.

Щодо вимог зустрічного позову апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитодавець має право відмовитись від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі, зокрема, за наявності обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений.

У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов`язку цільового використання кредиту кредитодавець має право також відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором (ч. 3 ст. 1056 ЦК України).

У пунктах 1.3.9, 1.3.10 кредитного договору сторони передбачили, що право позичальника на отримання кожного наступного траншу виникає після надання в Банк належним чином оформлених і у формі, що задовольняє банк, кредитних заявок заявку та документів, що підтверджують цільове використання попередньо наданих кредитних коштів.

Відповідно до п. 1.7.4 кредитного договору банк має право відмовити позичальнику в наданні чергового траншу в разі невиконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що пов`язані з цим договором.

Встановлено, що 21.09.2011 ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з письмовою вимогою вх. №4661 надати залишок коштів згідно Генеральної кредитної угоди №195 та кредитного договору від 09.09.2008, однак йому було відмовлено.

Позичальник подав в Банк заяву на видачу залишку кредитних коштів в довільній формі та без передбачених умовами Кредитного договору додатків до такої заяви, а саме: документів, що підтверджують цільове використання попередньо наданих кредитних коштів, тобто Позичальник порушив п. 1.3.9 та п. 1.3.10 Кредитного договору.

Крім того, Додаткова угода №010/03-3/243-М/4 від 11.02.2011 до кредитного договору між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 була укладена з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці, сторони досягли згоди саме щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредиту, визначених Кредитним договором. З пунктів 2.1 та 2.2 Додаткової угоди слідує, що станом на дату її укладення (11.02.2011) фактична заборгованість Позичальника за Договором по сплаті суми кредиту становить 160364,48 доларів США. Станом на дату укладення цієї Додаткової угоди заборгованість Позичальника за Договором, строк сплати якої настав, складає 16943,07 доларів США, у тому числі: 4566,74 долари США - заборгованість за погашення суми кредиту; 12376,33 доларів США - заборгованість з процентів.

Листом заступника директора Закарпатської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» №С07-120-1/12-4569 від 12.10.2011 року, наданим ОСОБА_1 , відмова у видачі наступного траншу Банком мотивована змінами в системі кредитування, в підходах до оцінки фінансового стану Позичальника та забезпечення, а також у зв`язку з неможливістю кредитування фізичних осіб в іноземній валюті. Було запропоновано розглянути питання щодо надання кредитних коштів у національній валюті в рамках нового кредитного договору на визначені цілі (т. 1 а.с.74). Після тримання такого листа жодних документів від позичальника не надходило.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутнє прострочення кредитора. ОСОБА_1 отримавши згідно кредитного договору №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року грошові кошти в загальній сумі 175000 доларів США, зобов`язаний був здійснювати їх повернення та сплачувати відсотки за їх користування згідно встановленого договором графіку і відповідно не повинен сплачувати жодних відсотків за кошти, які він не отримував, а Банком нараховані відсотки Позичальнику тільки за користування фактично отриманими ним грошовими коштами і не ставиться питання щодо сплати Позичальником відсотків за кошти, які він не отримував.

З такими висновками суду першої інстанції колегія погоджується.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню - стягненню з позичальника ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає сума заборгованості, визначена Банком на момент подачі позову - 164781,27 доларів США - заборгованість по кредиту; 4722,50 доларів США - загальна заборгованість за відсотками; 420,62 грн. - пеня.

Підстав для задоволення позову ОСОБА_1 - немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Банком було сплачено судовий збір у розмірі 73864,90 грн., з яких за подання позову 3012,00 грн. (а.с. 1 т.1), за подання апеляційної скарги 1827,00 грн. (т.1 а.с. 204), за подання касаційної скарги 3614,40 грн. (а.с. 56,29 т.3) та при новому розгляді за подання апеляційної скарги 65411,50 грн. (обчислених від ставки, що підлягала сплаті (43607,66 грн.), а саме 1,5 % від оспорюваної суми, яку банком визначено у сумі 2907177,61 грн. а.с. 240 т. 2; 65411,50 = 43607,66 * 150%).

ОСОБА_1 було сплачено за подання апеляційної скарги 7840,00 грн.

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (65%) на ОСОБА_1 слід покласти витрати у розмірі 48012,19 грн., а на Банк (відмовлено у 35% вимог) 2 744?,00 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. отже, з ОСОБА_1 на користь Банку слід стягнути різницю судових витрат у сумі 45 268,19 грн.

Керуючись ст. 141, ч. 4 ст. 258, ст. 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п.п.1, 3, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , а також Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, код ЄДРПОЛУ 14305909) заборгованість за кредитним договором №010/03-3/243-М від 09.09.2008, яка станом на 30 листопада 2011 року становить: 164781,27 доларів США - заборгованість по кредиту; 4722,50 доларів США - заборгованість за відсотками; 420,62 грн. - пеня.

В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 45 268,19 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 липня 2019

Головуюча: Судді: