ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/142/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 311000000 Мельник І.О. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яцюка Максима Васильовича на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Мельник І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 62-13» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 62-13» ( далі - ОСББ «Перемога 63-12») про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на посаді голови правління ОСББ «Перемога 62-13», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Зазначала, що працювала головою правління ОСББ «Перемога 62-13». Наказом від 27 серпня 2018 року звільнена з роботи за угодою сторін.

Посилаючись на те, що звільнена незаконно, просила визнати звільнення та наказу незаконним та скасувати наказ, поновити на посаді голови правління ОСББ «Перемога 62-13», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і стягнути моральну шкоду 7 000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ОСББ «Перемога 62-13» № 5 К від 27 серпня 2018 року в частині формулювання причин звільнення ОСОБА_1 та вважати її звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в зв`язку припиненням повноважень посадової особи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Яцюк М.В., який діє як представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно прийшов до висновку про зміну підстав звільнення із звільнення за угодою сторін на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Суд повинен був застосувати до даних правовідносин Закон України «Про місцеве самоврядування». Суд не правильно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ «Перемога 62-13» , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням установчих зборів ОСББ «Перемога 62-13» від 05 червня 2016 року обрано головою правління ОСББ ОСОБА_1 .

Рішенням загальних зборів ОСББ «Перемога 62-13» від 13 червня 2018 року припинено повноваження голови правління та членів правління ОСББ «Перемога 62-13» в повному складі з 14 червня 2018 року.

Наказом голови правління ОСББ «Перемога 62-13» від 27 серпня 2018 року звільнено ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Перемога 62-13» за угодою сторін відповідно до ст. 36 КЗпП України 28 серпня 2018 року.

Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 08 жовтня 2018 року.

Від ознайомлення із наказом про звільнення ОСОБА_1 відмовилась, про що складено відповідний акт трьома членами правління ОСББ «Перемога 62-13».

Статтею 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що органами управління об`єднання є загальні збори його членів, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх членів об`єднання. До виключної компетенції загальних зборів членів об`єднання відноситься, зокрема, обрання членів правління об`єднання. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами.

Згідно п. 3 Статуту ОСББ «Перемога 62-13» до виключної компетенції загальних зборів членів об`єднання відноситься обрання членів правління. П. 16 встановлено, правління об`єднання зі свого складу обирає голову правління і його заступника. Голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів об`єднання та рішень правління, діє без довіреності від імені об`єднання, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису.

Таким чином, посада голови правління ОСББ «Перемога 62-13» є виборною.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці , необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи, лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю.

Підстави припинення трудового договору обумовлені статтею 36 КЗпП України, серед яких виокремлено: звільнення за угодою сторін ( п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), розірвання трудового договору з ініціативи працівника ( ст.ст. 38, 39 КЗпП України) або з ініціативи власника або уповноваженого ним органу ( ст.ст 40, 41).

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України ( за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначених сторонами.

Основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України , щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

Тобто, трудовий договір може бути розірваний за пунктом 1 статті 36 КЗпП України ( за угодою сторін) тільки у тому випадку, коли працівник і роботодавець дійшли взаємної згоди щодо припинення трудових відносин. В даному випадку така пропозиція може надходити як від власника або уповноваженого ним органу, так і від працівника. Якщо з поданою однією зі сторін пропозицією про припинення трудового договору погоджується інша сторона, то вважається, що сторони досягли угоди при припинення трудового договору, і працівник звільняється з роботи в обумовлений сторонами строк. При відсутності згоди однієї сторони на пропозицію іншої, трудовий договір не може бути припинений за пунктом 1 статті 36 КЗпП України.

Тому су першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наказ про звільнення ОСОБА_1 є незаконним.

Відповідно до частини 3 статті 99 ЦК України згідно із Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року за № 1255-VІІ ( у редакції на дату звільнення позивача) повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Правилом частини 3 статті 99 ЦК України та пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України передбачається право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав; реалізація цього права у будь-який час гарантується нормами корпоративного права для припинення негативного впливу на управлінську діяльність товариства.

Згідно з частиною третьою статті 147-1 КЗпП України працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Під час визначення сфери застосування положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, необхідно виходити з системного аналізу та контексту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року за № 1255-VІІ.

Відповідно до правової природи зазначеного Закону його положення поширюються на усі види товариств в розумінні частини другої статті 83 ЦК України, згідно з якою товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб ( учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі.

За правилом статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом.

Отже, за своєю організаційно-правовою формою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 62-13» відноситься до непідприємницького товариства, відповідно , на працівників цього товариства поширюється положення частини 3 статті 99 ЦК України.

Відповідно до п. 3 Статуту ОСББ «Перемога -62-13» (далі Статут) до виключної компетенції загальних зборів належить обрання членів правління.

Відповідно до п. 16 Статуту правління із свого складу обирає голову правління та його заступника.

Таким чином, збори ОСББ «Перемога 62-13» є тим повноважним органом, до компетенції якого входить питання звільнення позивача із займаної посади.

Рішенням загальних зборів ОСББ «Перемога 62-13» від 13 червня 2018 року припинено повноваження голови правління та членів правління.

Вказане рішення загальних зборів ОСОБА_1 не оскаржувала.

З огляду на викладене позивачка могла бути звільнена на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган , який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про зміну формулювання причин звільнення із п. 1 ст. 36 КЗпП України на п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Доказів про те, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника позивачка не надала. Тому суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Поскільки судом встановлено, що неправильне формулювання звільнення не призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, позивач не надала суду будь-яких доказів на підтвердження цих фактів, то суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Стягнення одноразової вихідної допомоги в предмет спору не входило.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яцюка Максима Васильовича на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 квітня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: