ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3293/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Петрик А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_8, 3-тя особа: служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселення,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення, в якому просили визнати відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселити відповідача ОСОБА_6 з цієї ж квартири.

Представник позивача ОСОБА_3- ОСОБА_9 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Починаючи з 2003-2004 років жоден із співвласників у даній квартирі не проживає. Відповідач ОСОБА_6 є колишньою дружиною позивача ОСОБА_4 та була зареєстрована у квартирі позивачів як член сім'ї співвласника разом із їх спільним сином- відповідачем ОСОБА_7 Після припинення шлюбних відносин відповідач ОСОБА_6 почала проживати у спірній квартирі з іншим чоловіком, від якого у неї народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого вона 5.08.2008 зареєструвала у спірній квартирі без згоди співвласників. За усною домовленістю позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_6 остання мала проживати у квартирі до досягнення повноліття спільної дитини ОСОБА_7, після чого квартира мала бути продана. Порядок продажу квартири було затверджено мировою угодою відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2004 року. Разом з тим після досягнення ОСОБА_7 повноліття відповідач ОСОБА_6 продовжує проживати у квартирі позивачів, порушуючи тим самим умови мирової угоди. Так позивачам стало відомо, що відповідач ОСОБА_7 після досягнення повноліття 7.12.2013 року з матір'ю не проживає через постійні конфлікти, а неповнолітній ОСОБА_8 з 2013 року проживає разом з батьком за межами Києва. Таким чином, станом на дату подання позову - 19.12.2017 року відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не проживають у квартирі позивачів більш ніж один рік без поважних причин. Крім того, відповідач ОСОБА_6 втратила статус члена сім'ї та не має права проживати у квартирі без дозволу позивачів. Так, позивачі, як співвласники квартири, мають намір продати її, але не мають змоги через наявність реєстрації в даній квартирі відповідачів. 15.11.2017 року відповідачу ОСОБА_6 було запропоновано підписати договір найму житла, а у разі відмови добровільно виселитися із займаної квартири, однак дані вимоги залишилися проігнорованими. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_6 порушує права співвласників спірної квартири, а саме відмовляється виконувати обов'язок по сплаті житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість, що підтверджується судовим наказом, видам Дарницьким районним судом м. Києва від 31.05.2017 року та повідомленням ПАТ «АК «Київводоканал», ДП «КиївГазЕнерджи», перешкоджає власникам квартири володіти, користуватися та розпоряджатися нею, зокрема шляхом заміни вхідних замків, відмовляється врегулювати спір шляхом укладання договору найму житла та без дозволу власників допускає до квартири для проживання інших осіб, позивачі були змушені звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_6 щодо задоволення позовних вимог заперечила, оскільки постійно проживає в даній квартирі з двома дітьми: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Замки вхідних дверей не міняла і не перешкоджала проживати співвласникам у своїй квартирі, більш того ніхто з них і не намагався прийти до квартири і проживати в ній. Також ніхто з позивачів не пропонував укласти договір найму на дане жиле приміщення і від такого договору вона не відмовлялась. З вересня 2018 року її син ОСОБА_8 проживає у військовому ліцеї ім. Богуна, куди він поступив на навчання. За таких обставин у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 пояснив, що дійсно, у нього з матір'ю ОСОБА_6 були конфлікти, однак він постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1, і до батька він не переїздив, та на разі в квартирі проживають троє осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_8 та він, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, до суду надав пояснення, у яких зазначив про розгляд справи без участі представника та просив ухвали рішення відповідно до вимог чинного законодавства, яким максимально врахувати інтереси неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3- ОСОБА_9, відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до вимог закону.

Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закон чи за рішенням суду.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1995 року №8423 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивачі по справі, є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних долях кожному (а.с.14).

Як зазначається в позові, відповідач ОСОБА_6 являється колишньою дружиною позивача ОСОБА_4 та була зареєстрована у квартирі позивачів як член сім'ї разом із їх спільним сином - відповідачем ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до свідоцтва про народження від 20.12.1995 року, серії НОМЕР_1 (а.с.20).

Так, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_8, що підтверджується довідкою форми №3 від 23.09.2011 року (а.с.18).

За правилами ст.156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Так, матеріали позовної заяви містять докази про те, що відповідач ОСОБА_6 належним чином не сплачує кошти за отримані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість. Дана обставина підтверджується судовим наказом, виданим Дарницьким районним судом м. Києва від 31.05.2017 року, відповідно до якого з позивача ОСОБА_2 стягнуто суму заборгованості за оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води (а.с. 21), а також повідомленнями ПАТ «АК «Київводоканал», ДП «КиївГазЕнерджи» (а.с.24, 25).

Стаття 157 ЖК України регулює правовідносини щодо виселення осіб з квартири, що належить на праві власності іншій особі, де зазначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1, ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частина 1, ст.116 ЖК України, зазначає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Нормами ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом.

Аналізуючи докази, надані сторонами по справі суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, регламентовані ч.1, ст.116 ЖК України, за яких відповідач ОСОБА_6 підлягала б виселенню зі спірної квартири в порядку ст.157 ЖК України, при цьому сторона позивача не надала з цього приводу жодних доказів, зокрема і про те, що до відповідача ОСОБА_6 належним органом застосовувались заходи запобігання і громадського впливу щодо її неправомірної поведінки, які до того ж залишились безрезультатними, а тому в частині вимог позову про виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 слід відмовити.

Крім того, зазначаючи, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у спірній квартирі не проживають терміном більш ніж один рік без поважних причин, сторона позивача також не надала відповідних доказів в розумінні положень ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження даних обставин, а самі відповідачі заперечували такий факт, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а також і у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116, 150, 156, 157 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 60, 61, 76-80, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_8, 3-тя особа: служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя: