Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 636/4382/16-ц

провадження № 61-10220 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-відповідач-ОСОБА_4,
відповідач-позивач-ОСОБА_5,
третя особа-Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області у складі судді Слурденко О. І. від 11 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П., від 11 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Новопокровська селищна рада Чугуївського району, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Встановив:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що згідно ордеру ОСОБА_4 є наймачем квартири АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира) з 1998 року. У 1999 році вона уклала шлюб з відповідачем і він як член сім'ї наймача вселився у квартиру та був прописаний у ній. 19 жовтня 2005 року шлюб між ними розірваний і з цього часу між ними припинені шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться, вона самостійно сплачує квартплату та комунальні послуги, відповідач не приймає участі в утриманні квартири. До 2016 року відповідач утримував за собою одну з кімнат квартири, вставивши в двері замок і позбавивши таким чином її права користування цією кімнатою. Інколи приїжджав за речами і з початку серпня 2016 року взагалі перестав з'являтися у квартирі, його місце знаходження їй не відомо.

На підставі викладеного просиласуд визнати ОСОБА_5 особою, яка втратила право користування житловим приміщенням спірною квартирою та зобов'язати селищну раду зняти його з реєстраційного обліку.

В січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа - Новопокровська селищна рада Чугуївського району, про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та вселення.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що позов поданодо суду 06грудня 2016 року і, як вказує позивач, він перестав користуватися квартирою з початку серпня 2016 року, тобто чотири місяцятому. За вимогами статті 71 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин) особа може бути визнана як такою, що втратила право користування житлом, якщо вона протягом шести місяців без поважних причин відсутня за місцем проживання, втратила інтерес до житла і реально ним не користується. Але це не відповідає дійсності, оскільки він іншого житла не має, фактично проживав і користувався цією квартирою до 25грудня 2016 року, його кімната зачинена і в нійзнаходяться меблі, ліжко, одяг та його особисті речі.26 грудня 2016 року позивач змінивзамки на вхідних дверях спірної квартири і перестав його пускати у відповідне житло. Він був вимушений звертатися до поліції, прокуратури, Новопокровської селищної ради, в тому числі і до депутата селищної ради ОСОБА_6, яка була вимушена скласти другий акт про його проживання в квартирі.

Просиввідмовити в позові позивачу та задовольнити його зустрічний позов, зобов'язавши ОСОБА_4 не перешкоджати йому в користуванні спірною квартирою та вселити його у відповідне житло.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні квартирою та вселити ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано жодного факту або доказу про інше місце проживання відповідача, наявності у нього іншого житла у власності або розпорядженні та не наведено обставини відсутності відповідача у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, що є підставами для задоволення зустрічного позову.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні позову та задоволення зустрічного позову, оскільки ними порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2018 року, серед іншого, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи з Чугуївського міського суду Харківської області.

07 травня 2019 року вказана справа передана на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення апеляційної суду, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування цим судом при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює і право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до статті 47 Конституції України і частини третьої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідач дійсно перестав бути членом сім'ї позивача, але має такі ж права і обов'язки як наймач спірної квартири.

Статтею 71 ЖК України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шість місяців. Відсутність особи понад встановлений строк повинна бути без поважних причин.

Згідно із статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її більше зазначеного строку здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до частини третьоїстатті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судами встановлено, що спірна квартира є державною власністю і знаходиться на балансі Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів». У спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу позивач та відповідач у 2005 році розлучились. Але після розлучення сторони спору залишилися проживати в спірній квартирі однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет до 2013 року, що підтвердили у судовому засіданні. В 2013 році вони припинили сімейні стосунки і кожен з них став жити окремим життям, але продовжували спільно користуватися спірною квартирою. Між ними склався певний порядок користування нею, за яким відповідач користується однією кімнатою, обладнавши її дверима з замком, а позивач користується двома іншими кімнатами.

В 2016 році стосунки між сторонами погіршилися і з цих причин ОСОБА_4 стала вимагати від ОСОБА_5 взагалі полишити спірну квартиру, а у грудні 2016 року змінила замки на вхідних дверях спірної квартири і не пускає його до житла, хоча констатує той факт, що кімната якою користується відповідач стоїть зачинена і в ній знаходяться речі та майно відповідача.

Позивач на підтвердження своїх доводів надала акт про непроживання відповідача від 02 грудня 2016 року, який спростовується іншим актом від 27 травня 2017 року за участю однієї і тієї ж особи, крім того акт складено 02 грудня 2016 року з позовом позивач звернулась 06 грудня 2016 року, тобто через чотири дня, тоді як законодавством передбачено відсутність особи протягом шести місяців.

В акті депутата селищної ради від 27 травня (без зазначення року зі слів відповідача та його представника 2017 року) відповідач ОСОБА_5 у спірній квартирі зареєстрований і проживає.

Кожна із сторін щомісячно сплачує комунальні платежі із врахуванням проживання двох осіб, стосовно чого ними надані суду відповідні докази. І той факт, що усі рахунки на сплату квартплати та комунальних платежів виписуються на ім'я позивача, не означає, що відповідач не сплачує рахунків. Тобто відповідач належним чином виконує обов'язки по утриманню житла. Більш того, у 2016 році відповідач виписував періодичне видання на своє ім'я з отримання за адресою проживання в спірній квартирі.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову та задоволення зустрічного позову, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону. Зазначає, що судами неправильно встановлено фактичні обставини справи, зокрема дату розірвання шлюбу між сторонами спору (19 жовтня 2005 року, а не 10 жовтня 2005 року). Посилається на те, що відповідач за первісним позовом був відсутній у спірній квартирі з серпня 2016 року до 25 грудня 2016 року, на що суди не звернули уваги. Крім того, сторони не ведуть спільне господарство та не проживають разом.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи в задоволенні позову та задовольняючи зустрічний позов виходив з того, що матеріали справи не містять доказів про інше місце проживання відповідача, наявності у нього іншого житла у власності або розпорядженні, не доведено обставин відсутності відповідача в квартирі понад шість місяців без поважних причин. Що стосується обставин перешкоджання відповідачу у доступі до спірної квартири, то позивач прямо вказує на наявність певних дій з його боку - зміну замків у вхідних дверях, недопуску до його кімнати відповідача з 26 грудня 2016 року. Судами враховано те, що в спірній квартирі знаходяться речі відповідача, він частково сплачував за комунальні послуги і тому його позовні вимоги про вселення підлягають задоволенню, оскільки беззаперечних доказів, що відповідач втратив інтерес до спірної квартири справа не містить.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до вимоги переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат здійснених судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлені до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У червні 2018 року ОСОБА_5 надіслав до Верховного Суду заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4

Відповідно до частин першої, третьої статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

У Верховного Суду відсутні відомості про ознайомлення всіх учасників справи із вказаними запереченнями, тому суд касаційної інстанції повертає їх особі, яка подала, оскільки позбавлений можливості врахувати їх при прийнятті судового рішення.

Керуючись статтями 182, 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_4.

Повернути заперечення на касаційну скаргу особі, яка їх подала.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська