Дата документу 16.01.2019 Справа № 327/129/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №327/129/18 Головуючий у 1 інстанції Завіновська А.П.
Провадження № 22-ц/807/178/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Розівського районного суду Запорізької області від 11 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Розівської районної державної адміністрації Запорізької області, територіальної громади в особі Новомлинської сільської ради Розівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Розівської районної державної адміністрації Запорізької області, територіальної громади в особі Новомлинської сільської ради Розівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області у віці 67 років помер її чоловік - ОСОБА_4. За життя спадкодавцем заповіт складений не був. Після його смерті вона стала єдиною спадкоємницею першої черги за законом тому, що їхній єдиний син - ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовився на її користь. ОСОБА_3 звернулася до Розівської районної державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу № 66/2015 за номером у спадковому реєстрі 57679537. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01.03.2016 року Розівською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі під № 182, вона успадкувала Ѕ частку житлового будинку НОМЕР_2 з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

До складу спадщини повинно входити право на земельну частку (пай), якого її чоловік - ОСОБА_4 був незаконно позбавлений за наступних обставин.

07.08.1984 року ОСОБА_4 було прийнято в члени колгоспу «Побєда» Куйбишевського району Запорізької області, в якому він працював газоелектрозварювальником до 1992 року. 18.05.1992 року через отриману черепно-мозкову травму, рішенням медико-соціальною експертною комісією його було визнано інвалідом ІІІ групи, і з 18.05.1992 року по 01.06.1997 року ОСОБА_4 отримував пенсію по інвалідності. З липня по листопад 1992 року його було переведено на посаду оператора насосної станції, та по закінченню літнього сезону він припинив працювати, але продовжував залишатися членом колгоспу.

В жовтні 1994 року колгосп «Побєда» було реформовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Побєда» та ОСОБА_4 було автоматично прийнято в члени цього підприємства. В 2000 році на базі КСП «Побєда» було створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос», яке стало правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства «Побєда». В 2008 році СТОВ «Колос» було визнано банкрутом та припинило свою діяльність.

06.03.1997 року було видано державний акт на право колективної власності на землю КСП «Побєда», який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на землю під № 7.

В 1992 році в Україні було розпочато розпаювання земель недержавних сільськогосподарських підприємств та відповідно до Указів Президента України від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мали члени сільськогосподарських підприємств, в тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в колгоспах, радгоспах та інших сільськогосподарських підприємствах.

Але всупереч зазначеному, її чоловік - ОСОБА_4 земельної частки (паю) не отримав, у зв'язку з тим, що рішенням загальних зборів від 20.02.1995 року був виключений з членів КСП «Побєда».

Водночас, виключення її чоловіка із членів колективного сільськогосподарського підприємства було незаконним у зв'язку із тим, що дане рішення було прийнято з порушенням пункту 3.9 Статуту КСП «Побєда», та з порушенням вимог ст. 17 та 18 Закону України «Про соціальні основи захищеності інвалідів в Україні» (в редакції чинній на момент прийняття).

На підставі викладеного, просила суд визнати незаконним та скасувати рішення загальних зборів членів КСП «Побєда» Розівського району Запорізької області від 20.02.1995 року в частині виключення її чоловіка ОСОБА_4 з членів цього підприємства. Крім того, просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) по Новомлинівській сільській раді Розівського району Запорізької області (землі колишнього КСП «Победа») в розмірі 7,75 умовних кадастрових гектара.

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 11 липня 2018 рокуу задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на день відкриття спадщини після померлого ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) не існувало у спадкодавця, тому і до складу спадщини відповідно до ст.. 1218 ЦК України таке право не входить.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області помер чоловік позивачки - ОСОБА_4.

ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_4, у зв'язку з чим, було заведено спадкову справу № 66/2015 за номером у спадковому 57679537. Після смерті спадкодавця позивачка стала єдиною спадкоємницею першої черги за законом, тому, що інший спадкоємець, син померлого - ОСОБА_5, від прийняття спадщини відмовився.

01.03.2016 року ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії НОМЕР_3, спадкова справа № 66/2015, зареєстровано в реєстрі під № 182, отримала Ѕ частку житлового будинку НОМЕР_2 з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Крім того, до складу спадщини, як вважає позивачка, повинно входити право на земельну частку (пай), якого її чоловіка - ОСОБА_4 було позбавлено шляхом незаконного виключення рішенням загальних зборів від 20.02.1995 року із числа членів КСП «Побєда», хоча останній був інвалідом і відповідно до п. 3.9 Статуту КСП «Побєда» членство у підприємстві за ним повинно зберігатись.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За змістом положень п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Статтею 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що підприємство діє на основі статуту. У статуті підприємства вказуються найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, порядок розподілу прибутку, отриманого від операцій із цінними паперами, загальні права та обов'язки членів підприємства; передбачаються органи самоврядування, порядок їх формування та компетенція, права та обов'язки підприємства і його членів щодо використання й охорони земель, водних та інших природних ресурсів, виробничо-господарської, фінансової і трудової діяльності, питання оплати та охорони праці, соціальні гарантії, умови і порядок реорганізації та ліквідації підприємства. Статут підприємства може містити й інші положення, що не суперечать законодавству України.

Згідно до статті 5 вказаного Закону, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягай 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою ст. 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Стаття 23 ЗК України (в редакції 1992 року) визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 02.05.2018 року у справі № 614/568/16-ц).

Відповідно до архівної виписки № Б/16 від 28.02.2002 року з протоколу № 12 від 07.08.1984 року засідання правління колгоспу «Побєда», ОСОБА_4 було прийнято в колгосп на роботу в якості газоелектрозварювальника (а.с.12). Відповідно до копії трудової книжки № 141 виданої 20.02.1985 року ОСОБА_4 працював в колгоспі «Побєда» з 1984 року по 1992 рік.

18.05.1992 року рішенням медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_4 було визнано інвалідом ІІІ групи, і з 18.05.1992 року по 01.06.1997 року, він знаходився на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Розівської районної державної адміністрації та одержував пенсію як інвалід ІІІ групи загального захворювання.

В жовтні 1994 року колгосп «Побєда» було реформовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Побєда», і останнє згідно до п. 1.4 Статуту КСП «Побєда», стало правонаступником колгоспу «Побєда».

Суду першої та апеляційної інстанції не було надано доказів стосовно того, що в 2000 році на базі КСП «Побєда» було створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос», яке і стало правонаступником КСП.

Відповідно до архівної виписки № Б/33 від 25.04.2002 року з протоколу № 2 від 20.02.1995 року загального засідання членів КСП «Побєда», ОСОБА_4 виключено із членів КСП, і не включено в списки по паюванню осіб, які в 1994 році не відпрацювали встановлений трудовий мінімум и не дотримувалися статуту КСП.

Згідно рішення Розівської районної ради від 25.04.1996 року № 6, КСП «Побєда» Новомлинівської сільської ради Розівського району Запорізької області, 06.03.1997 року отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ЗП № 00259, який зареєстрований за № 07 в книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю № :002.

Відповідно до п. 3.6 розділу 3 Статуту КСП «Побєда» членство в підприємстві припиняється в разі виходу або виключення з членів підприємства (а.с. 24 зворотна сторона).

Згідно до п. 3.9 розділу 3 Статуту КСП «Побєда» членство в підприємстві зберігається за громадянами при припиненні роботи по старості або інвалідності, якщо вони мають паї, або акції підприємства.

Посилаючись на незаконність виключення ОСОБА_4 з членів КСП «Побєда», оскільки останній був інвалідом на час прийняття відповідного рішення, позивачем та його представником водночас не надано суду доказів того, що ОСОБА_4 мав паї (майнові паї) або акції підприємства на час його виключення, а таким чином, порушення вимог п. 3.9. наведеного Статуту.

Для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства, особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю.

На час отримання, - 06.03.1997 року КСП «Побєда» державного акту на право колективної власності на землю, ОСОБА_4 не був членом цього підприємства та відповідно не був включений до списку, доданого до цього акту, а тому не мав необхідний обсяг правоздатності на день видачі КСП «Побєда» державного акта на право колективної власності на землю.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки на день відкриття спадщини після померлого ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) не існувало у спадкодавця, отже і до складу спадщини таке право не входить.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 11 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: