Справа № 199/8949/18
(2/199/1453/19)
13 лютого 2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог по суті спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданим на імя позивача 28 травня 2013р. державним нотаріусом ОСОБА_4, їй належить право власності на 59/200 часток домоволодіння номер 44, розташованого по вул..Симиренківській у м.Дніпрі. З 2004 року відповідач без будь-яких причин не проживає в даному домоволодінні, хоча в ньому зареєстрований з 13.02.2004р. У 2009р. належну відповідачу частку цього домоволодіння він продав третій особі по справі.
Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні домоволодінням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, домоволодінням № 44 по вулиці Симиренківській у м. Дніпрі.
Позивач в судове засідання не зявився позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та слухати справу у її відсутність про що надала письмову заяву.
Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Треті особи до суду не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, зокрема ОСОБА_3 позов підтримала та просила його задовольнити.
Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_5, виданого 28 травня 2013р. державним нотаріусом ОСОБА_4, позивачу по справі належить 59/200 часток домоволодіння номер 44 по вулиці Симиренківській в м. Дніпрі. Інша частина домоволодіння належить на праві власності третій особі ОСОБА_3, а саме: 41/100 частина на підставі договору купівлі продажу від 15.05.2004 року та 59/200 частин на підставі договору дарування від 13.07.2009 року, посвідчених Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідач є колишнім співвласником домоволодіння, не проживає в ньому з 2009 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей відповідача в домоволодінні немає.
Факт не проживання відповідача у домоволодінні № 44 по вулиці Симиренківській в місті Дніпрі, засвідчено довідкою Голови квартального комітету від 09 січня 2018 року, Актом про не проживання осіб за місцем її реєстрації від 01 жовтня 2018 року.
Оскільки відповідач втратив право користування житловим приміщенням як його співвласник з переходом права власності до іншої особи, то суд вважає за можливе визнати відповідача, таким, що втратив право користування домоволодінням № 44 по вул. Симиренківській в м. Дніпрі.
Згідно зіст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,133,144,263-265 ЦПК України, ст.391 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог по суті спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням № 44 по вулиці Симиренківській у місті Дніпрі.
Сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя