Ухвала

Іменем України

04 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 367/597/15-ц

провадження № 61-1955ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року у складі суддів: Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

У квітні 2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Судом заборонено ТОВ «Кредитні ініціативи» та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам вчиняти дії з метою відчуження нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1, житловою площею 50, 60 кв.м, житловою площею 105, 70 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

ТОВ «Кредитні ініціативи», не погоджуючись із зазначеною ухвалою, звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтовувалась тим, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є позивачем у цій справі, а тому, задовольняючи заяву відповідачів про забезпечення позову, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, крім того, накладення заборони на відчуження майна іпотекодержателем, який є позивачем у справі, суперечить вимогам закону.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв'язку, ОСОБА_4 просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року та залишити в силі ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2018 року.

Заявник касаційну скаргу обґрунтовувала тим, що 27 березня 2018 року до Ірпінського міського суду Київської області із зустрічним позовом у справі № 367/597/15-ц звернувся ОСОБА_5, що підтверджується копією позовної заяви з відміткою про прийняття документа. 12 квітня 2018 року заявники звернулись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в тексті якої повідомили, що ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача, зустрічний позов ОСОБА_4 буде подано в межах строків, передбачених частиною четвертою статті 152 ЦПК України. ОСОБА_4 23 квітня 2018 року звернулась до Ірпінського міського суду Київської області із зустрічним позовом у справі № 367/597/15-ц.

На переконання заявника, суд апеляційної інстанції не врахував факт пред'явлення відповідачами зустрічного позову та їх право на забезпечення цього позову. Крім того, заявник зазначила, що 04 березня 2018 року позивач відправив на адресу заявника повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов'язанням, однак суд апеляційної інстанції не врахував можливості іпотекодержателя (ТОВ «Кредитні ініціативи») звернення стягнення на нерухоме майно.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою з'явою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до іпотечного договору № 2117 від 13 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та АКПІБ «Промінвестбанк», правонаступником якого у спірних правовідносинах є ТОВ «Кредитні ініціативи», іпотекодержателем зазначеної квартири є ТОВ «Кредитні ініціативи», на відчуження квартири накладена заборона.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що накладення заборони на відчуження майна іпотекодержателем, який є позивачем у справі, суперечить вимогам закону, нівелює саму суть передачі майна в іпотеку і не забезпечує виконання можливого рішення суду.

Доводи заявника, що суд апеляційної інстанції не врахував факт подання відповідачами зустрічного позову та їх право на забезпечення позову є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

З урахуванням зазначеного, подання зустрічного позову не має своїм безумовним наслідком початок провадження за таким позовом до ухвалення відповідного судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено та заявником не доведено факту прийняття судом першої інстанції відповідного процесуального рішення про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду разом з первісним позовом, не встановлено, що за зустрічним позовом здійснюється судове провадження.

Заявники у заяві про забезпечення позову зазначили, що ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_4 зобов'язалася подати зустрічний позов в межах строків, передбачених частиною четвертою статті 152 ЦПК України, проте судом не встановлено факту прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, а тому заява про забезпечення позову розглядалась в межах первісного позову, в якій заявники є відповідачами у справі.

Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги можливість ТОВ «Кредитні ініціативи» звернення стягнення на нерухоме майно, є необґрунтованими, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору є одним із способів позасудового захисту порушеного права позивача.

Верховний Суд в оцінці обґрунтованості поданої касаційної скарги зобов'язаний врахувати положення статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої наведеної статті під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином під час розгляду справ Верховний Суд не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, тобто здійснювати зміну оцінки доказів, що надана судами першої та апеляційної інстанцій, встановлювати та вважати доведеними обставини, що були відкинуті цими судами, а також спростовувати обставини, ними встановлені, встановлювати нові факти тощо.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик