Справа № 628/1097/19
Провадження № 2/628/639/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Коваленко О.А.

за участю: секретаря Горбашової І.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Демянюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Куп`янську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-я особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, про виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення, суд-

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2019 року позивач звернулась до суду до відповідача з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вказавши наступне.

Вона є донькою відповідача. З дитинства вона зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , іншого житла не має. Даний будинок належить на праві власності відповідачу. Вона займає в даному будинку окрему житлову кімнату, яку самостійно обладнала. Разом з нею на даний час в будинку зареєстрований її малолітній син ОСОБА_5 , 2014 р.н.. Загальна площа,яку вони займають із сином, становить 48,8 кв.м., з них 28,0 кв.м. - житлова кімната, а 20,8 кв.м. - підсобні приміщення. Відповідач з 2010 року разом з ними не проживає, витрати по утриманню будинку не несе, всі витрати вона несе самостійно. Після розлучення її матері з відповідачем відношення батька до неї погіршилось, з його поведінки зрозуміло, що вони його дратують, він всіляко перешкоджає їм у користуванні будинком. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він безпричинно влаштовував сварки, бійки, виганяв їх з будинку, у зв`язку з чим вона зверталась до правоохоронних органів. Відповідач неодноразово міняв замок на вхідних дверях, позбавляючи їх доступу до житлового приміщення, де знаходяться їхні речі. 27 вересня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_3 представниками Куп`янського ТП ПАТ «Харківгаз» було проведено відключення від газопостачання вказаного будинку, яке було відновлено після безлічі заяв та звернень до компетентних органів, проте весь цей час вони проживали в нелюдських умовах у холодному будинку, були позбавлені можливості зігрітися, приготувати їжу, покупатися. Крім того, відповідач повідомляв, що збирається звернутись до АТ «Харківобленерго» із заявою про відключення будинку від електропостачання. Таким чином, відповідач фізично та психічно впливає на її сім`ю з метою залишення ними свого постійного місця проживання. За таких обставин позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони створювати умови, які унеможливлюють належне проживання в будинку та використання його за цільовим призначенням та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

У червні 2019 року ОСОБА_3 надав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, про виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення,вказавши наступне. Він з відповідачем ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі, який в 2005 році було розірвано. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_2 На праві приватної власності йому належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . в якому він зареєстрований та постійно проживав. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_4 почала чинити перешкоди в користуванні будинком, а з червня 2010 р він не має можливості проживати в ньому, так як ОСОБА_4 змінила замки, в будинок його не впускає, ключі від будинку не надає. На всі його спроби вселитися в будинок вона викликає працівників поліції та пояснює, що він провокує сварки, що не відповідає дійсності. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року його право було поновлено, зобов`язано ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження вищевказаним жилим будинком. У липні 2015 року було відкрите виконавче провадження по виконанню зазначеного рішення, проте ОСОБА_4 умисно не виконувала рішення суду тривалий час шляхом бездіяльності, про що свідчать неодноразові повідомлення державного виконавця про час та дату виконання рішення суду, акти державного виконавця про відсутність в будинку ОСОБА_4 в призначений для вселення день, постанови про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності та накладання на неї штрафів за невиконання рішення суду. 03 листопада 2017 року серцевину замка, яку він поміняв, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 змінювали і він не зміг відкрити вхідні двері своїм ключем, двері йому не відкривали, у зв`язку з чим викликав поліцію. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не виконувала рішення суду та чинила перешкоди державним виконавцям у примусовому виконанні рішення суду, 05 травня 2016 року в ЄРДР було внесено відомості та відкрито кримінальне провадження відносно неї за ч. 1 ст. 382 КК України, яке на теперішній час перебуває на досудовому розслідуванні. 18 березня 2018 року під час слідчого експерименту, про проведення якого ОСОБА_4 була попереджена, він зміг відкрити двері своїм ключем. Після проведення слідчого експерименту він залишився в будинку та попросив відповідачів звільнити йому жилу кімнату, на що вони почали голосно кричати, бити та виштовхувати з будинку, у зв`язку з чим він викликав працівників поліції. До цього часу він не має можливості проживати в будинку, належному йому на праві власності, через систематичне порушення відповідачами правил співжиття, які роблять неможливим його проживання в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Крім того, відповідачі без його дозволу вселили в його будинок чоловіка відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , у 2015 році було оформлено декларацію на отримання субсидії від його імені, при цьому були підроблені його підписи. Він позбавлений можливості знати про достовірність відомостей щодо обліку приладів газу та електроенергії, які передаються відповідачами. При зверненні до ПАТ «ХАРКІВГАЗ» та відділу Енергозбуту йому стало відомо, що відповідачі перешкоджають проведенню будь-яких робіт, перевірці лічильників, про що складені акти не допуску. На даний час заборгованість за використаний відповідачами газ для опалення становить більше 4000, 00 грн. За таких обставин, враховуючи, що його дочка та колишня дружина порушують правила соціалістичного співжиття, просить суд виселити ОСОБА_2 з її неповнолітнім сином ОСОБА_5 , 2014 р.н., та ОСОБА_4 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого приміщення та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Ухвалою судді від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 13 червня 2019 року зустрічну позову заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити.

Відповідач та його представник, адвокат Демянюк Л.М., за первісним позовом в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що в житловому будинку, який належить йому на праві приватної власност, за весь період з 2010 року він був двічі: 01 листопада 2017 року в присутності державних виконавців, які намагалися примусово його вселити в житловий будинок під час виконання рішення суду, та в березні 2018 року під час слідчого експерименту в присутності слідчого та понятих. Через активне перешкоджання його вселенню та проживанню в житловому будинку він позбавлений права користуватися ним, перевірити облікові приладу газу та електропостачання. ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 та народження дитини постійно проживала в житловому будинку свого чоловіка, та після відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення суду про їх вселення вона з дитиною та чоловіком переїхала проживати в його житловий будинок. З проханням виділити їм жиле приміщення будинку, яке вони мають право займати, до нього не звертались. ОСОБА_4 активно та незаконно перешкоджає його проживанню в будинку, докази надані позивачем, не відповідають дійсності, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та його представник адвокат Демянюк Л.М. позов підтримали у повному обсязі та просять суд його задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 заперечували проти позову, посилаючись на те, що вона з дитинства зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , іншого житла не має. В цьому будинку також зареєстрований та проживає її малолітній син. Після розлучення батьків відношення батька - позивача до неї та її дитини значно погіршилось. Він неодноразово чинив перешкоди їй та малолітній дитині у користуванні житловим приміщенням, змінював замки, створював умови, які унеможливлюють належне проживання в будинку, шляхом відключення його від газопостачання. Всі витрати по утриманню будинку вона несе самостійно, заборгованість за комунальні послуги відсутня. Позивачем не надано доказів про порушення нею правил соціального співжиття з ним в одному будинку.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі та відзив на позовну заву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області в судовому засіданні підтримала первісний позов та заперечувала проти зустрічного позову, посилаючись на те, що малолітня дитина позивача за первісним позовом не має іншого житла, тому з метою захисту інтересів малолітньої дитини у зустрічному позові просить відмовити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд встановив наступне.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_5 , 2014 р.н.,зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Також за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 12).

Власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 14 грудня 2006 року на підставі рішення виконкому Моначинівської сільської Ради № 27 від 27 вересня 2006 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме мано № 12899228 від 14 грудня 2006 року (а.с. 75,76).

З інформаційної довідки № 161095063 від26 березня 2019 року вбачається, що права власності та інші речові права, іпотеки, обтяження за ОСОБА_2 не зареєстровані (а..с 13).

На підставі письмової заяв ОСОБА_3 від 17 вересня 2018 року та від 26 вересня 2018 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 27 вересня 2018 року представниками ПАТ «Харківгаз» було проведено відключення від газопостачання (а.с. 15,16, 112).

ОСОБА_2 зверталась до Куп`янського ТП ПАТ «Харківгаз», ПАТ «Харківгаз», Куп`янського відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області, заступника голови ОДА Харківської області, Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо відновлення її порушених прав та підключення будинку до газопостачання, на що отримувала відповідні відповіді, та згідно акту про включення газоспоживних приладів від 14 листопада 2018 року газопостачання за вищевказаною адресою було відновлено (а.с. 17, 24-41).

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звертався до Куп`янського РВ енергозбуту АТ «Харківобленерго» із заявою про відключення електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , на що отримав відповіді про неможливість відключення, так як під час здійснення робіт було встановлено, що в житловому будинку проживають інші особи, які не допустили до здійснення відключення електроустановки та запропоновано йому вирішити питання з особами, які проживають в даному будинку та забезпечити безперешкодний доступ до приладу обліку (а.с. 115-118).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР та ч. 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право користування не втрачається, якщо власник житла чинить перешкоди у користуванні ним для членів своєї сім`ї.

У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР).

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право дитини на житло. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , зареєстрована та проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з дитинства, вказане житлове приміщення є єдиним та постійним місцем її проживання, вона утримує будинок, сплачує комунальні послуги, використовує його за цільовим призначенням, разом з нею зареєстрований та проживає її малолітній син.

Відповідач в свою чергу створює умови, які унеможливлюють належне проживання в будинку та використання його за цільовим призначенням, а саме: відключення за його заявою будинку від газопостачання, у зв`язку з чим позивач та її малолітня дитина були вимушені проживати в неналежних санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що порушує їх права як членів сім`ї власника будинку.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, з метою захисту прав позивача та її малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, про виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення, суд приходить до наступного.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що наявні підстави для виселення відповідачів з житлового будинку оскільки проживання відповідачів у вказаному будинку чинить йому перешкоди, як власнику, у користуванні та розпорядженні майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Особові рахунки на комунальні послуги оформлені на його ім`я.

У вищевказаному будинку зареєстровані та проживають його колишня дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2 із своїм малолітнім сином. Тривалий час між сторонами склались вкрай неприязні стосунки.

На даний час у Міжрайонному відділі ДВС по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває на виконанні виконавче провадження щодо виконання рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області № 2-103/11 від 23.07.2015 р. про вселення ОСОБА_3 в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , проте на теперішній час воно не виконане, що підтверджується актами державного виконавця від 09.11.2015 р., 19.01.2016р., 12.08.2016 р., 05.04.2017 р., 01.11.2017 р., 01.11.2017 р. (а.с. 102-108).

ОСОБА_3 неодноразово звертався до Куп`янського ВП ГУНП В Харківській області та Куп`янського відділу Ізюмської місцевої прокуратури щодо незаконних дій та невиконання рішення суду ОСОБА_4 (а.с. 119-121).

Згідно витягу з кримінального провадження № 0001348 05.05.2016 року до ЄРДР внесено відомості за ч. 1 ст. 382 КК України за поданням ВДВС Куп`янського МРУЮ про те, що ОСОБА_4 не виконує рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23.07.2015 р. про вселення ОСОБА_3 в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а..с. 109).

З відповіді Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області від 17.12.2019 року вбачається, що досудове розслідування по кримінального провадження № 0001348 в даний час проводиться (а.с. 34).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.

За нормою ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ст.116 ЖК УРСР.

Так ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачі вселились до спірного житлового будинку без належних правових підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають у спірному житловому будинку, сплачують комунальні послуги за будинок. Відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 систематично псують, руйнують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, систематично порушують правила соціалістичного співжиття з позивачем в одному будинку. Крім того, з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований та проживає її малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З долучених ОСОБА_3 до матеріалів справи фотознімків вбачається, що частина будинку має належні побутові умови для проживання, в іншій його частині - неналежні побутові умови для проживання.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили той факт, що ОСОБА_3 не може відкрити замок житлового будинку та увійти до нього.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 - мати позивача, пояснила, що її син ОСОБА_3 проживати в будинку не має можливості, так як відповідачі змінюють замки та перешкоджають йому проживати в ньому.

Матеріали справи свідчать про те, що на даний час між сторонами склались вкрай неприязні стосунки. Проте зазначені обставини не є підставою для висновку про відсутність на даний час підстав для проживання їх у будинку, який належить позивачу.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Житло має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, особливої ваги надається процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс в результаті застосування виселення (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265, 141 ЦПК України, ст.. ст.. 383, 405, 391 ЦК України, ст..ст. 9, 64, 65, 116, 156, 157 ЖК УРСР, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-я особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , та її малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони створювати умови, які унеможливлюють належне проживання в будинку та використання його за цільовим призначенням.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, про виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Куп`янський міськрайонний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 03 січня 2020 року

Головуючий Коваленко О.А.