РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13876/15-ц

пр. № 2/759/321/19

07 лютого 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі суду

суддя: Величко Т.О.,

при секретарі : Дудник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за основним позовом Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега банк», третя особа, Національний банк України про захист прав споживачів та про визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за основним позовом Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега банк», третя особа, Національний банк України про захист прав споживачів та про визнання недійсним кредитного договору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" посилається на те, що 04.12.2007 року між АКІБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступник якого є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2621/1207/71-177, згідно якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 95 000, 00 дол. США на строк з 04.12.2007 року до 02.12.2037 року. В частині надання кредитних коштів ПАТ "Сведбанк" свої зобов"язання виконав в повному обсязі, банк надав, а позичальник отримав усю суду кредиту.

25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умоваї, визначених даним Договором ,Пат "Сведбанк" передає (відступає ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "Сведбанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ " Дельта Банк" прав вимоги до боржників. Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ "Дельта Банк" набуло статус Нового кредитора.

Позивач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що необноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про визнання зобов"язань згідно умов кредитного договору, однак зобов"язання не виконані, у зв"язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна зоборгованість у сумі: 1 090 786 грн. 16 коп. , з яких тіло кредиту - 1 016 179 грн. 92 коп., відсотки - 74 606 грн. 24 коп.

02.09.2015 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Мазур І.В.

14.09.2015 року Ухвалою судді Мазур І.В. відкрито провадження у справі.

16.11.2015 року Рішенням суду позов задоволено.

25.10.2016 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Кириленко Т.В.

26.10.2016 року Відповідачем направлено заяву про перегляд заочного рішення суду.

13.01.2017 року Ухвалою суду заяву задоволено та скасовано заочне рішення суду від 16.11.2015 року.

12.05.2017 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Величко Т.О.

Ухвалою суду від 30.05.2017 року прийнято до провадження цивільну справу суддею Величко Т.О.

16.01.2018 року ухвалою судді цивільну справу залишено без руху.

Ухвалою суду від 13.02.2018 року продовжено розгляд цивільної справи в зв"язку з усуненням недоліків.

11.04.2018 року Відповідачем направлено до суду зустрічну позовну заяву.

11.04.2018 року позовну заяву залишено без руху.

02.07.2018 року продовжено розгляд цивільної справи.

В судове засідання представник позивача з"явився, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав вказаних в ньому.

Відповідач у судове засідання з"явився, проти позову заперечував, заявив зустрічний позов до Акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега банк», третя особа, Національний банк України про захист прав споживачів та про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що 03.12.2007 року Шевченківська районна державна адміністрація в Києві зареєструвала нову редакцію Статуту банку АКБ "ТАС-Комерцбанк" з новою назвою АТ "Сведбанк". Рішення про перейменування було ухвалене 15.10.2007 року на зборах акціонерів банку. Таким чином, кредитний договір № 2612/1207/71-177 від 04.12.2007 року є недійсним (нікчемним) та фальшивим доказом. 04.12.2007 року АКБ "ТАС-Комерцбанк" вже не існував. 04.12.2007 року між відповідачем та АТ "Сведбанк" не був підписаний кредитний договір.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що згідно ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є недійсною, якщо клієнт (ПАТ "Сведбанк") має право відступити фактору (ПАТ "Дельта банк") право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не було відомо обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимоги. ПАТ "Сведбанк" 25.05.2012 року було відомо про нікчемність кредитного договору № 2612/1207/71-177 від 04.12.2007 року на підставі ч. 2 ст. 1055 та ч. 2 ст. 215 ЦК України, тобто договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" в частині купівлі- продажу прав вимоги до ОСОБА_1 є недійсним.

Крім того, вказує, що банківський рахунок на ім"я ОСОБА_1 не був відкритий в ВАТ "Сведбанк" (ПАТ "Омега банк" правонаступник) до цього часу, що унеможливлює надання кредиту готівкою іноземною валютою з операційної каси з банківського рахунку.

Тако, в супереч вимогам п. 1 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", ст.ст. 80, 91, 92 ЦК України, ст. 11 ЗУ "Про фінасові послуги та державне регулювання ринкових фінансових послуг" позивачу при підписанні кредитного договору № 2612/1207/71-177 від 04.12.2007 року відповідачем не було надано інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність.

Таким чином, як вказує позивач за зустрічним позовом, відповідач 1 зобов"язаний надати кредит в сумі 95 000, 00 доларів США в період з 04.12.2007 року по 02.12.2037 року з банківського (клієнтського, поточного) рахунку ОСОБА_1, який до цього часу не був відкритий. Відповідач 1 з 04.12.2007 року до цього часу не надав кредит в сумі 95 000, 00 доларів США за кредитним дговором № 2621/1207/71-177 від 04.12.2007 року.

Всупереч вимогам ч. 1 ст. 203, ч .1 ст. 215ЦК України, у кредитному договорі № 2612/1207/71-177 від 04.12.2007 року відповідачем 1 не були дотримані особливі істотні умови (предмет і сума), встановлені п. 4 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" для споживчого кредиту. Зокрема в супереч вимогам Постанови Правління НБУ № 337 від 14.08.2003 р. Постанову Правління НБУ № 495 від 14.10.2004 р. абзац 2 ч. 2 ст. 1067, ч.1 ст. 1068 ЦК України та п. 3.4 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", банком не було відкрито банківського рахунку для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів, що є введенням позивача в оману щодо надання кредитних ресурсів в іноземній валюті.

Крім того, рахунок № 1701 а № 1701 не є поточними (банківськими) рахунками позивача, ОСОБА_1. Позивач та відповідач 04.12.2007 року не узгодили в кредитному договорі номери банківського рахунку, з якого банк повинен надати кредит.

Також вказує, що без відкриття банківського (поточного) рвхунку ОСОБА_1 кредитний договір № 2612/1207/71-177 від 04.12.2007 року, є безгрошовим зобов"язанням у зв"язку з тим, що посадові особи ПАТ "Омегабанк" порушили суверенітет США і здійснили протиправну емісію безготівкових доларів США на території України ухилились від сплати податків та приховали джерела походження іноземної валюти в банкуз метою легалізації (відмивання) доходів у вигляді необлікованих вкладів в іноземній валюті як платежі позичальників за кредитним договором.

Сума 95 000, 00 доларів США для проведення розрахунків для споживчих потреб підлягає обов"язковому фінансовому моніторингу відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансування тероризму"

Позивач за зустрічним позовом просить суд, визнати недійснм кредитний договір № 2612/1207/71-177 від 04.12.2007 року.

26.04.2018 року Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідаціюАТ "Дельта Банк" направлено до суду відзив на позов, вказавши, що доводи відповідача необгрунтовані, оскільки, Рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року АКБ "ТАС-Комерцбанк" змінив своє нацменування на ВАТ "Сведбанк", який виступає правонаступником по всіх правах та зобов"язаннях та діє у відповідність до Законів України. Рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року ВАТ "Сведбанк" у зв"язку з приведенням Статусу у відповідність до норм Закону України змінило своє найменування на ПАТ "Сведбанк".

25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умоваї, визначених даним Договором ,Пат "Сведбанк" передає (відступає ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "Сведбанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ " Дельта Банк" прав вимоги до боржників. Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ "Дельта Банк" набуло статус Нового кредитора.

09.06.2012 року Представником АТ "Дельта Банк" було відправлено повідомлення відступлення права вимоги за кредитним договором.

Позивач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що необноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про визнання зобов"язань згідно умов кредитного договору, однак зобов"язання не виконані, у зв"язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна зоборгованість у сумі: 1 090 786 грн. 16 коп. , з яких тіло кредиту - 1 016 179 грн. 92 коп., відсотки - 74 606 грн. 24 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04.12.2007 року між АКІБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступник якого є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2621/1207/71-177, згідно якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 95 000, 00 дол. США на строк з 04.12.2007 року до 02.12.2037 року. В частині надання кредитних коштів ПАТ "Сведбанк" свої зобов"язання виконав в повному обсязі, банк надав, а позичальник отримав усю суду кредиту.

Судом встановлено, що 25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умоваї, визначених даним Договором ,Пат "Сведбанк" передає (відступає ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "Сведбанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ " Дельта Банк" прав вимоги до боржників. Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ "Дельта Банк" набуло статус Нового кредитора.

Судом встановлено, що позивач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що необноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про визнання зобов"язань згідно умов кредитного договору, однак зобов"язання не виконані, у зв"язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна зоборгованість у сумі: 1 090 786 грн. 16 коп. , з яких тіло кредиту - 1 016 179 грн. 92 коп., відсотки - 74 606 грн. 24 коп.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У ст. 629 ЦК України зазначено про те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі змісту ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, право на дострокове повернення коштів передбачено ст. 1050 ЦК України, зокрема, у ч. 2 цієї статті встановлено наступне: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається зі змісту ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Щодо зустрічного позову суд дослідивши позовну заяву, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину (його частини) кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (його частини).

Положеннями ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин (частина правочину), визнана судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по визнання правочинів недійсними» в п. 9 роз'яснив, що згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Оскільки, судом було встановлено, що Відповідач взяті на себе зобов'язання виконував з часу укладення кредитного договору до травня 2012 року, був вільний у виборі контрагента, не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги з основним позовом підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягають стягненню на користь держави.

Керуючисьст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 610, 611, 624, 625, 629, 1046, 1048-1049, 1050, 1054 ЦК України; ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Основний позов Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2621/1207/71-177 від 04.12.2007 року - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1, код платника податків:НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства «Дельта Банк» , м. Київ вул. Щорса,36-Б , заборгованість за кредитним договором №2621/1207/71-177 від 04.12.2007 року укладеного між АКІБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_1 04.12.2007 року у розмірі 1 016 179 (один мільйон шістнадцять тисяч сто сімдесят дев"ять) грн.92 коп.- тіло кредиту; 74 606 ( сімдесят чотири тисячі шістсош шість) грн.24 коп,- відстоки за користування кредитом; всього на загальну суму 1 090 786 ( один мільйон дев"яосто тисяч сімсот вісімдесят шість) грн.16 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1, код платника податків:НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства «Дельта Банк» , м. Київ вул. Щорса,36-Б , судовий збір у розмірі 640 ( шістст сорок) грн. 00 коп. на користь держави.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега банк», третя особа, Національний банк України про захист прав споживачів та про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя : Т.О. Величко