ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Київ

справа № 759/4036/18

провадження № 22-ц/824/53/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Аверковій А.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олександрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року у складі судді Сенька М.Ф.,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності позивачу ОСОБА_1 Однак, 31 серпня 2016 року до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк».

Підставою внесення відповідного запису було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що прийняте приватним нотаріусом Швець Р.О. Позивач вважає, що відповідне рішення було прийняте з грубим порушенням норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. від 02.09.2016 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «Приватбанк».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішенняСвятошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року, через порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що рішення про державну реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на спірну квартиру може призвести до подвійного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору. Водночас, судовий спір у справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором ніяким чином не перешкоджало здійснювати врегулювання заборгованості по кредитному договору у позасудовому порядку шляхом прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності банку на предмет іпотеки.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 вказує, що іпотекодержатель жодної вимоги про усунення порушень на адресу позивача не направляв. Крім того, та обставина, що на час прийняття рішення про державну реєстрацію нерухомого майна за іпотекодержателем, в суді вже існував спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору, вказує на відсутність належним чином встановлених відомостей про порушення умов кредитного договору, а відповідно і відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в суді апеляційної інстанції підтримав скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ШвецьРуслан Олександрович, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, до суду не з'явився, поважних причин не встановлено, його неявка відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників, обговоривши доводи скарги та обставини справи, колегія суддів, вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.05.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», назва якого в подальшому змінена на ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивачу надано кредит у розмірі 50000 дол. США із процентною ставкою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.05.2027 року (а.с. 6-7).

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, 17.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира № АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 8-10).

31.08.2016 р. уповноважена особа ПАТ КБ «Приват Банк» звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про реєстрацію за ПАТ КБ «Приват Банк» права власності на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_3.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнятої, державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2016 року, індексний номер 31200312, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за суб'єктом ПАТ КБ «Приват Банк».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з 31 серпня 2015 року у провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 759/11741/15 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання правочинів недійсними. У даній справі ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20.07.2016 року призначено проведення судово-економічної експертизи (а.с.11-13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що кредитодавець ПАТ КБ «Приват Банк» обрав один із передбачених законом та договором способів захисту свого порушеного права, звернувшись до суду з позовом до відповідачів, тому звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження в позасудовому порядку суперечить вимогам закону.

Судова колегія погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до п. 27 вищевказаного договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір з ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

За таких обставин, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи під час того, як спір між сторонами щодо кредитного договору та розміру заборгованості перебував в провадженні суду, 31.08.2016 р. ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про реєстрацію за ПАТ КБ «Приват Банк» права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що Банк обравши спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів шляхом звернення до суду з позовом, був позбавлений можливості позасудового врегулювання спору.

Так, суд уповноважений захищати права та інтереси осіб в інші способи, встановлені договором або законом, як це і передбачено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК. У разі порушення права чи інтересу особи в останньої виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних відносин. Тобто особа, права якої порушено, обирає для себе саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Частиною 3 ст. 16 ЦК чітко визначено випадки, в яких суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи. Така відмова можлива у разі порушення особою положень ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, зокрема не допускається зловживання правом особою, тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :