ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року відмовлено у відкритті провадження по даній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що арешт може бути знятий за рішенням суду; позивач не оскаржує рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, а лише заявляє вимогу про зняття арешту з майна, яке належить їй на праві власності; 27 травня 2015 року виконавче провадження є завершеним, оскільки на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повернуто стягувачу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить зняти арешт з майна, накладений постановою державного виконавця від 18 серпня 2014 року.

З відповіді начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.40) вбачається, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження №40535659 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м.Одеси по справі №2/26/11 про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суми заборгованості за кредитним договором №014/0059/85/72831 від 11 квітня 2007 року в розмірі 399.725 доларів США 44 центи. В ході примусового виконання відповідного виконавчого провадження державним виконавцем 18 серпня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Виконавче провадження № травня 2015 року завершено державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на той час).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла станом на 27 травня 2015 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, у даному випадку виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю майна у боржника, на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Тобто стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником.

Як роз'яснено у п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03 червня 2016 року №5 в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

В пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року №5 вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси по справі №2/26/11 є солідарним боржником, рішення суду не виконано, спір не пов'язаний з належністю майна, на яке накладено арешт, арешт накладено на майно ОСОБА_1 з метою забезпечення реального виконання рішення суду, а тому вона не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та її скасування.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.