КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №759/14837/18

провадження № 22-ц/824/3980/2019

12 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року у складі судді Коваль О.А.,

встановив:

14.09.2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву №б/н від 08.01.2015, згідно якої отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач не виконував умови зазначеного договору щодо своєчасного погашення платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 22.08.2018 року складає 36 371,10 грн, з яких: 14 623,10 грн - тіло кредиту; 7 639,44 грн - відсотки за користування кредитом, 12 243,27 грн - пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1725,29 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з нього зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду представник АТ КБ "Приватбанк" - Литвиненко О. Л. подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався кредитним лімітом банку, що прослідковується в розрахунку заборгованості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості.

Відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не довів відсутність заборгованості, не заперечував проти існування кредитних зобов'язань, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження видачі кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку. Підписання відповідачем анкети - заяви з відміткою про ознайомлення з Умовами та Правилами кредитування, не може свідчити про факт укладення кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" надало суду анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08 січня 2015 року , в якій зазначено особисту інформацію відповідача. При цьому остання не містить інформації про обраний вид картки, не заповнена графа щодо обраного ним кредитного ліміту.

З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 08.01.2015 по 31.05.2015 р. сальдо поточної та простроченої заборгованості становило 0 грн, нараховані проценти - 0 грн, сума погашення за наданим кредитом: 06.02.2015 - 200 грн; 05.03.2015 - 210 грн; 13.05.2015 - 128 299,62 грн, разом 2 225,29 грн (а.с.5).

Відповідно до розрахунку заборгованості з 01.08.2015 по 22.08.2018 - заборгованість за наданим кредитом становить 32 797,73 грн. Заборгованість за тілом кредиту - 14 623,10 грн, нараховані відсотки - 7639,44, нарахована пеня - 12 243,27 грн; загальна заборгованість за наданим кредитом 34 505,81 грн, заборгованість по судовим штрафам - 2 225,29 грн (а.с. 6-8).

Вказаний розрахунок, з огляду на наявні в ньому розбіжності, не може бути розцінений судом як належний доказ на підтвердження заявлених позовних вимог.

Інші надані позивачем докази також не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 на його укладення та досягнення сторонами всіх істотних його умов.

Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки, її виду та строку дії, розміру наданого кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом, відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався ним є необґрунтованими.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не може бути належним та допустимими доказом досягнення сторонами всіх істотних умов договору, оскільки в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 08.01.2015 р. не зазначено який тип кредитної картки бажає оформити заявник та розмір бажаного кредитного ліміту.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог відповідає обставинам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 є необґрунтованими. Правовідносини в справі, в якій зроблено відповідний правовий висновок, виникли на підставі договору позики.

При цьому за положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Сам по собі факт укладення кредитного договору не є доказом передачі грошових коштів.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Мужі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. таким чином. питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення ухваленого по справі рішення без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко ОлениЛеонідівни залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк