Справа № 308/3386/19
19 грудня 2019 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судових засідань Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Голуб Віталій Карелович, до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 19 грудня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 27 грудня 2019 року.
ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 листопада 2018 року о 8 годині 45 хвилин, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Вонігове Тячівського району, керуючи автомобілем марки Мерседес Універсал червоного кольору, номерний знак республіки Польща - НОМЕР_7, проїжджаючи по вул . Мукачівській у місті Ужгороді по смузі, що спрямована через залізничний переїзд на вулицю Гагаріна, в районі знаходження магазинів «Воронін» та «Ворота», навпроти будинку 74 у місті Ужгороді, раптово, без включення попереджувальних знаків, різко виїхав на крайню ліву смугу руху по вул. Мукачівській, по якій в напрямку вулиці Анкудінова проїжджав ОСОБА_1 на автомобілі марки Міцубісі Кольт, державний номерний знак НОМЕР_1 , де своїми неправомірними діями ОСОБА_2 спричинив зіткнення автомобілів. Внаслідок порушення ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху України та наїзду автомобілем Мерседес Універсал на автомашину ОСОБА_1 , автомобілю Міцубісі Кольт, були завдані пошкодження двох правих дверей (передньої та задньої) та заднього правого крила.
Було також встановлено, що у ОСОБА_2 відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так як його автомобіль стоїть на обліку в Польщі.
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2019 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначена постанова суду набрала законної сили.
У зв`язку з вищевказаною ДТП автомобіль Міцубісі Кольт, що належить ОСОБА_1 зазнав механічних ушкоджень, а саме були деформовані двоє дверей (передня та задня) з правої сторони та заднє праве крило.
Таким чином, внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України позивачу була заподіяна матеріальна шкода на суму 10.000 (десять тисяч) гривень. Таку суму становить вартість відновлювального ремонту автомобіля Міцубісі Кольт, державний номерний знак НОМЕР_1 , який проводився ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується рахунком, актом виконаних робіт від 21 грудня 2018 року та квитанцією про оплату від 26.12.2018 року. Комісійна вартість банківської послуги, у зв`язку з перерахуванням коштів на рахунок ФОП ОСОБА_4 складає 100 гривень.
Крім матеріальних збитків, ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, так і після нього.
До негативних наслідків слід віднести нервовий стрес, який позивач пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля та спішив на роботу. До того ж, обман з боку ОСОБА_2 та відмова відповідача добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів та використання позивачем фахівців у галузі права з боку позивача.
Позивач був вимушений витрачати час для поїздок в органи ДАІ та написання там пояснень, витрачати час для звернення до фахівців з ремонту автомобілів, до пошуку доказів порушення ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху України (відеозаписів із камер зовнішнього спостереження), а це призводило до його відлучень з роботи в робочий час, що не заохочувалося керівництвом прокуратури області, де позивач працює. Через ремонт автомобіля, позивач тривалий час був змушений добиратися до місця роботи на міському транспорті, що спричиняло незручності, а іноді на «таксі». Душевне хвилювання у позивача виникло також у зв`язку з тим, що позивач був змушений переживати за свого батька ОСОБА_5 , котрий під час ДТП знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні Ужгородської міської лікарні, і котрому ОСОБА_2 під час їхньої розмови погрожував розправою, що спричинило різке погіршення стану здоров`я батька позивача.
Ухвалою Ужгородського районного суду Закарпатської області від 23 квітня 2019 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ужгородського районного суду Закарпатської області від 25 липня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій останній також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву до суду не направив.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223,280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши доводи позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.
Як вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2018 року о 08 годині 45 хвилин, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Вонігове, Тячівського району, керуючи автомобілем марки Мерседес Універсал червоного кольору, номерний знак республіки Польща - НОМЕР_7, проїжджаючи по вул . Мукачівській у місті Ужгороді по смузі, що спрямована через залізничний переїзд на вулицю Гагаріна, в районі знаходження магазинів «Воронін» та «Ворота», навпроти будинку 74 у місті Ужгороді, раптово, без включення попереджувальних знаків, різко виїхав на крайню ліву смугу руху по вул. Мукачівській, по якій в напрямку вулиці Анкудінова проїжджав ОСОБА_1 на автомобілі марки Міцубісі Кольт, державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано збитків.
Окрім того встановлено, що у ОСОБА_2 відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так як його автомобіль стоїть на обліку в Польщі.
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля «Mitsubishi Colt», державний номер НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_1 .
Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями ОСОБА_2 , водія автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак НОМЕР_4 та заподіяння шкоди автомобілю «Mitsubishi Colt», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 існує причинно-наслідковий зв`язок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Суд також встановив, що розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджений матеріалами справи.
При розгляді цієї справи, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України у справі про відшкодування шкоди №6-2808цс15 від 20.01.2016 року, в якому Верховний Суд України звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Таким чином, позивачем правомірно заявлені позовні вимоги до відповідача щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і ці вимоги повинні бути задоволені відповідачем в об`ємі підтверджених витрат.
Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).
У відповідності із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема : 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкод" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 1000 - 5000 євро. Таким чином, визначений розмір спричиненої позивачеві моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви, суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду, будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою з вини якої вона заподіяна.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку із знищенням чи пошкодженням належного їй майна.
Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.
Суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача позивачу, та враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди.
Так, позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, змусило звернутись до суду за захистом своїх прав, вживати дії, направлені на доведення своєї правової позиції, докази на підтвердження немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення, істотність змін в житті, тощо) під час розгляду справи підтверджено.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу діями відповідача, з урахуванням розумності і справедливості вимоги по позову - суд вважає, що розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди, з урахуванням об`єму і характеру перенесених позивачем моральних страждань, які виникли внаслідок ДТП і негативно вплинули на його емоційний стан, змінили звичайний уклад життя і викликали незручності у повсякденному житті підлягає частковому задоволенню, у розмірі 5000 грн., які слід стягти з відповідача по справі, так як саме його діями була завдана моральна шкода позивачу.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Голуб Віталій Карелович, до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню частково.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Всупереч наведеному стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження їх оплати. Крім того, частина яких стосується іншої справи в межах притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Станом на день розгляду справи позивачем документально підтверджено витрати на оплату судового збору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2689,40 грн..
Керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 81, 82, 137, 141, 223, 280-281, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1188 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Голуб Віталій Карелович, до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2689,40 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять гривень 40 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області від 14.11.2002, РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ).
Представник позивача: ОСОБА_3 (діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №21/1008 від 12.03.2015, адреса: АДРЕСА_3 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В.Фазикош