Ухвала

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 644/7693/17

провадження № 61-1447ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану адвокатом Сніжко Павлом Володимировичем, на постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року в справі за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення коштів, безпідставно збережених внаслідок користування земельною ділянкою без оплати оренди,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2017 року Харківська місцева прокуратура № 3 в інтересах Харківської міської ради звернулася до суду, з урахуванням уточнених позовних вимог, про стягнення з ОСОБА_4 на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 44 116,25 грн, з ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі

46 398,06 грн, з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі

10 6487,48 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 листопада 2017 року № 102299596 право спільної часткової власності на нежитлові будівлі 4, 5, 6, 7, 8 літ. «А-1» загальною площею 56,3 кв.м. по АДРЕСА_1 з 30 вересня 2010 року зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 15 липня 2007 року № 578.

Відповідно до листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 25 жовтня 2017 року № 15088/0/226-17 речові права відповідачів на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстровані.

Крім того, відповідно до інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1555 від 02 лютого 2018 року встановлено, що згідно наявних архівних матеріалів щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю, розташовану по АДРЕСА_1, фактична площа якої складає 259 кв.м., в тому числі зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 135, 7 кв.м., реєстраційна адреса якої значиться по АДРЕСА_2, та яка складає єдиний майновий комплекс з нежитловими приміщеннями ОСОБА_4 та ОСОБА_3, станом на 31 грудня 2012 року проведено реєстрацію права власності КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 липня 2001 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємельяновою І. Г. № 2066.

Спеціалістами Департаменту територіального контролю Харківської міської ради здійснено заходи самоврядного контролю щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

За результатами вищевказаного заходу складено акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, в якому зазначено, що ОСОБА_4 з 15 липня 2007 року, ОСОБА_3 з 24 квітня 2012 року по 31 липня 2017 року, ОСОБА_5 з 03 липня 2001 року використовують земельну ділянку загальною площею 0,0259 га по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статті 125 Земельного кодексу України.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням статтей 12, 80, 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка площею 0,0259 га перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

Відповідачі у період з 01 січня 2015 року по 31 липня 2017 року не сплачували за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегли у себе майно ? грошові кошти, у зв'язку з чим Харківська місцева прокуратура № 3 в інтересах Харківської міської ради змушена була звернутись до суду.

Харківська місцева прокуратура № 3 в інтересах Харківської міської ради звернулася до суду із клопотанням про закриття провадження відносно ОСОБА_4 у зв'язку із сплатою коштів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 липня 2018 року провадження відносно стягнення з ОСОБА_4 на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 44 116,25 грн закрито.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 липня 2018 року у задоволені позовних вимог прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 липня 2018 року скасовано.

Позовні вимоги Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_1. про стягнення коштів, безпідставно збережених внаслідок користування земельною ділянкою без оплати оренди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 46 398,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі

106 487,48 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

08 лютого 2019 року до Верховного Суду звернулася представник

ОСОБА_1 ? адвокат Сніжко П. В. із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року та залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 липня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 644/7693/17 є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 152 885,54 грн

(46 398,06 грн + 106 487,48 грн).

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, постанову Харківського апеляційного суду від

20 грудня 2018 року прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи те, що справа в силу вимог закону є малозначною, клопотання ОСОБА_1, подане адвокатом Сніжко П. В., про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від

20 грудня 2018 року, Верховним Судом не розглядається.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, подану адвокатом Сніжко Павлом Володимировичем, на постанову Харківського апеляційного суду від

20 грудня 2018 року в справі за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення коштів, безпідставно збережених внаслідок користування земельною ділянкою без оплати оренди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило