Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/11516/16-ц

провадження № 61-30709св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року у складі судді Гладуна Х. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо»), ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19 вересня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» на підставі договору застави майнових прав та відступлення права вимоги від 11 вересня 2014 року, укладеного з позивачем, в рахунок погашення наявної у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2008 року № 54ф/02-2008 з належного позивачу рахунка безпідставно замість суми заборгованості в розмірі 52 258,36 дол. США списав 52 946,35 дол. США. Вважаючи такі дії ПАТ «Банк Камбіо» неправомірними, просила визнати його дії щодо перерахування належних їй грошових коштів в сумі 687,99 дол. США незаконними. Крім того, посилаючись на те, що позивач у зв`язку з погашенням нею заборгованості за ОСОБА_2 набула статусу нового кредитора щодо останнього, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість у розмірі 52 946,35 дол. США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Камбіо», ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 52 258,36 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09 серпня 2016 року становить 1 297 052,50 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Камбіо» - відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Камбіо» був укладений договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги, за умовами якого ОСОБА_1 виступила майновим поручителем ОСОБА_2 в забезпечення вимог ПАТ «Банку Камбіо», що випливають з кредитного договору від 26 травня 2008 року № 54ф/02-2008, укладеного між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_2 , за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язується перед ПАТ «Банк Камбіо»: повернути не пізніше 26 травня 2011 року надані йому кошти в сумі 103 000 дол. США; щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в гривні у розмірі 16 % річних; сплатити пеню, здійснити інші можливі платежі, передбачені кредитним договором; відшкодувати витрати заставодержателя, пов`язані з пред`явленням заставодержателем вимог за кредитним договором і звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Камбіо» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано незаконними дії ПАТ «Банк Камбіо» щодо перерахування грошових коштів ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 у розмірі 687,99 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення грошових коштів з банку на користь позивача та визнання дій останнього незаконними, апеляційний суд виходив з того, що заставодержатель не набув права на списання грошових коштів з рахунка позивача у сумі 687,99 дол. США (понад суму 52 258,36 дол. США), оскільки у договорі застави сторонами визначена стала сума коштів, яку банк має право списати з рахунку ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , залишено без змін.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції від 21 листопада 2017 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати суду докази на підтвердження своїх доводів щодо заперечення позову та скористатись іншими процесуальними правами. Суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про витребування доказів, призначення експертизи та застосування наслідків пропуску позовної давності.

Вказував, що договором застави від 11 вересня 2014 року не перебачено, що ОСОБА_1 є новим кредитором за кредитним договором від 26 травня 2008 року, а саме: в договорі не вказано, що права і обов`язки кредитора переходять від банку до ОСОБА_1 під час укладення договору застави майнових прав та відступлення права вимоги не враховано, що застава за кредитним договором уже існувала, окрім того, на неї було звернено стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Суди не встановили, а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які могли підтвердити б або спростувати наявність вказаної позивачем заборгованості саме в такому розмірі, немає детального розрахунку суми неповерненого кредиту та його складових (неустойка, відсотки, пеня). Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суди виходили лиши з пункту 1.2 договору застави майнових прав, в якому встановлено заборгованість у розмірі 52 258,36 дол. США.

Суди не врахували, що між банком та ОСОБА_2 був укладений договір застави транспортного засобу, який в подальшому було реалізовано, не встановили, за яку саме ціну було реалізовано заставний автомобіль, та яка сума була зарахована на часткове погашення заборгованості за кредитним договором.

Договір застави майнових прав та відступлення права вимоги укладений 11 вересня 2014 року, тобто станом на дату, коли сторонам правочину було відомо про сплив позовної давності, у межах якого було можливе звернення стягнення заборгованості у судовому порядку, та про застосування наслідків якої заявник був позбавлений у суді першої інстанції.

Строк дії кредитного договору встановлений до 26 травня 2011 року, а до суду позивач звернувся в березні 2016 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі та зупинено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди встановили, що 11 вересня 2014 року між позивачем та ПАТ «Банк Камбіо» укладений договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги, за умовами якого позивач виступив майновим поручителем ОСОБА_2 в забезпечення вимог заставодержателя, що випливають з кредитного договору від 26 травня 2008 року № 54ф/02-2008, укладеного між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_2 , за умовами якого останній зобов`язується перед ПАТ «Банк Камбіо» повернути не пізніше 26 травня 2011 року надані йому кошти в сумі 103 000 дол. США, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами в гривнях у розмірі 16 % річних, сплатити пеню, здійснити інші можливі платежі, передбачені кредитним договором, відшкодувати витрати ПАТ «Банк Камбіо», пов`язані з пред`явленням вимог за кредитним договором і звернення стягнення на предмет застави (т. 1, а. с. 14).

За вказаним договором ОСОБА_1 в забезпечення виконання вищевказаних зобов`язань передала у заставу належні їй на момент укладання цього договору майнові права - право вимоги грошових коштів за договором строкового банківського вкладу (депозиту) від 01 вересня 2014 року № 20-965 з ПАТ «Банк Камбіо». Предметом застави є кошти у розмірі 52 258,36 дол. США .

Пунктами 2.1.2, 2.1.3 вказаного договору передбачені права ПАТ «Банк Камбіо» на звернення стягнення на предмет застави та задоволення своїх вимог з предмета застави.

Умовами п. 4.1 договору сторонами узгоджено, що ПАТ «Банк Камбіо» набуває права вимоги в день невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором та/або в день отримання від заставодавця заяви про дострокове повернення депозитного вкладу, та/або в день порушення справи про банкрутство заставодавця/боржника. Заставодержатель з дня виникнення у нього права вимоги має право задовольнити свої вимоги шляхом списання коштів з рахунка заставодавця № НОМЕР_1 , відкритого за договором строкового банківського вкладу (депозиту) від 01 вересня 2014 року № 2-965.

12 вересня 2014 року позивач на адресу ПАТ «Банк Камбіо» подав заяву, в якій просив здійснити списання грошових коштів у сумі 52 258,36 дол. США за договором строкового банківського вкладу (депозиту) від 01 вересня 2014 року № 20-9965, укладеного з ПАТ «Банк Камбіо», та направити належні йому грошові кошти, які розміщені у ПАТ «Банк Камбіо» відповідно до вищевказаного договору, та які передані у заставу ПАТ «Банк Камбіо» на підставі договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11 вересня 2014 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 52 258,36 дол. США та суму відсотків, нарахованих на дату списання коштів (т. 1, а. с. 24).

Суди встановили, що на підставі вищевказаної заяви 12 вересня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» з належного позивачу рахунка № НОМЕР_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 543ф/02-2008 згідно з договором застави майнових прав від 11 вересня 2014 року б/н здійснив списання грошових коштів на загальну суму 52 258,36 дол. США, яка включає суму 953,88 дол. США нарахованих доходів за кредитом, що підтверджуються випискою з рахунка позивача № НОМЕР_2 з 01 вересня 2014 року до 04 лютого 2016 року та меморіальними ордерами від 12 вересня 2014 року № 325_1797, № 325_179, № 325_1789.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особо внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відхиляючи доводи ОСОБА_2 щодо пропуску позовної давності апеляційний суд зазначив, що право на позов у позивача у цій справі не могло виникнути до 2014 року, тобто до дати укладення договору від 11 вересня 2014 року. ОСОБА_2 спочатку виконував кредитні зобов`язання перед позивачем, а потім припинив погашення боргу. Таким чином, звернувшись з позовом в березні 2016 року позивач не пропустила трирічний строк звернення до суду.

Проте такий висновок апеляційного суду є помилковим, оскільки право ОСОБА_1 на стягнення боргу за кредитним договором є похідним від права первісного кредитора - ПАТ «Банк Камбіо», а тому судам необхідно було перевірити, коли саме перестав виконувати зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 , незалежно від дати укладення договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги.

У матеріалах справи є розрахунок сукупної вартості кредиту, відповідно до якого строк дії кредитного договору встановлений до 26 травня 2011 року (т. 1, а. с. 211), а з позовом позивач звернулася в березні 2016 року.

Отже, апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , не встановив з якого часу розпочато обрахування трирічної позовної давності.

Крім того, суди належним чином не перевірили правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором, не з`ясували його складових (неустойка, відсотки, пеня), період виникнення заборгованості, чи був реалізований заставний автомобіль, коли та за яку вартість, про що стверджував ОСОБА_2 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суди не встановили, судові рішення не відповідають вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд.

Оскільки у спірному випадку порушення норм процесуального права допущені як судом першої, так і апеляційної інстанцій, то справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно дотриматись вимог статей 263, 264 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судових рішень, вирішення відповідного переліку питань, надати оцінку доказів за правилами статті 89 ЦПК України, з`ясувати розмір наявної заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким набула ОСОБА_1 за договором від 11 вересня 2014 року, складових такої заборгованості, часу її виникнення, стану та періоду погашення заборгованості, в тому числі за рахунок предмета застави, як про це стверджує заявник, встановити, з якого часу розпочався відлік перебігу позовної давності та чи є підстави для застосування наслідків її спливу.

За змістом касаційної скарги заявник оскаржує рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року, а тому саме у межах вказаного предмета оскарження переглядаються судові рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2017 рокускасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко