Провадження № 2/760/7235/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Органу приватизації державного житлового фонду - управління житлово-комунального господарства Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання приватизації недійсною,-

встановив:

Позивачі звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою згідно якої просили відновити право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» шляхом:

-скасування права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (на ј частку) та ОСОБА_2 (на ј частку);

-виключення з числа власників квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 1/4 частку права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 1/4 частку права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати державного реєстратора нерухомого майна м. Києва зареєструвати право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна на ім`я ОСОБА_3 (на 1/4 частку) і ОСОБА_4 (на 1/4 частку), а також скасувати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (на 1/2 частку), котра виникла в результаті дарування часток від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Залізничної районної Ради народних депутатів 29 березня 1996 року на підставі розпорядження від 29.03.1996 року № 12838, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації міста Києва від 11 квітня 1996 року за № 8714, зареєстровано право власності у рівних частках на житло - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на 4 членів сім`ї: батька - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 , сина - ОСОБА_1 , сина - ОСОБА_2 .

Приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалась на підставі заяви ОСОБА_3 , який був основним квартиронаймачем. При цьому, вказана квартира була приватизована на всіх членів сім`ї основного квартиронаймача, незалежно від їх віку.

Так, станом на день здійснення приватизації позивачі були неповнолітніми: ОСОБА_2 - 16 років та ОСОБА_1 11 років, у зв`язку з чим не мали повної цивільної дієздатності.

Враховуючи, що приватизація вимагає письмової згоди лише повнолітніх членів сім`ї квартиронаймача, наявність або відсутність згоди позивачів на проведення приватизації і включення їх у склад співвласників не враховувалася. Внаслідок цього включення позивачів у число співвласників відбулося поза бажанням позивачів та їх волею.

Таким чином, оскільки на момент приватизації житла та визначення його співвласників і їх часток, позивачі були неповнолітніми особами та відповідно, про здійснення приватизації даної квартири та наслідки цього їм нічого відомо не було, і на що згоди вони не давали, вважають, що даний факт приватизації житла із державного житлового фонду породжує для них негативні наслідки, а саме на те, що така можливість наздається лише один раз, то через це їхні особисті житлові права будуть обмежені під час реалізації можливості отримання житла на склад власної сім`ї, оскільки вони на даний час проходять військову службу у Збройних силах України, та з причин, які викладені вище, не можуть реалізувати своє право на отримання житлового приміщення для власної сім`ї за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України за встановленими нормами згідно розрахунку житлової площі на кожну особу у населеному пункті за місцем служби, а тому для захисту свого права та інтересу змушені звернутись до суду.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви відповідно до яких позовні вимоги підтримали та просили розглядати справу без їх участі.

Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надало до суду відзив згідно якого просило відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що не порушувалися права позивачів та на належність відповідача по даній справі. На момент приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 письмова згода неповнолітніх дітей була непотрібна. Приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_1 відбувалась з дотриманням вимог чинного на момент приватизації законодавства України.

Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання свого представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви згідно яких визнали позовні вимоги та просили розглядати справу у їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Залізничної районної Ради народних депутатів 29 березня 1996 року на підставі розпорядження від 29.03.1996 року № 12838, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації міста Києва від 11 квітня 1996 року за № 8714, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної власності в рівних долях належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та двом синам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які на час приватизації квартири були неповнолітніми 11 та 16 років відповідно.

Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду на підставах передбачених законодавством України.

В преамбулі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що цей Закон визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

У відповідності до ч.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1 ст.358 ЦК України). Згідно ст.65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених законодавством.

У відповідності до частини 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Вирішуючи спір, суд вважає за необхідне застосувати норми ЦК України 1963р., які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини ст.41 ЦК України 1963р., угодами визнають дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

В частині 1 ст.48 ЦК України 1963р. визначено, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей, а в частині 2 цієї ж норми права вказано про те, що по недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і їх взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про поновлення прав позивачів на безоплатну приватизацію житла, в іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки вимоги стосуються прав і обов`язків інших осіб.

Керуючись ст.ст.2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 247, 258, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.356, 358 ЦК України, ст.30 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Органу приватизації державного житлового фонду - управління житлово-комунального господарства Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання приватизації недійсною - задовольнити частково.

Відновити право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» шляхом:

-скасування права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (на ј частку) та ОСОБА_2 (на ј частку);

-виключення з числа власників квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко