Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 130/656/16-ц

провадження № 61-9231св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2016 року в складі судді Верніка В. М. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Стеблюк Л. П., Якименко М. М., Марчук В. С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі -

ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VIW3АК00030746, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі

7 418,25 доларів США, зі строком повернення до 29 квітня 2013 року.

ОСОБА_1 припинив виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 24 лютого 2016 року у нього перед

ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість у розмірі 13 362,44 доларів США, що еквівалентно 363 859,26 грн.

З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі

13 362,44 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду вінницької області від 27 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області

від 10 жовтня 2016 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогами до відповідача, оскільки подав позов за межами позовної давності, який було визначено умовами договору, зокрема п`ять років, з дня останнього платежу боржником.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2016 рокуПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року дану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності. Заявник вважав, що суди дійшли помилкового висновку про те, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами до відповідача у зв`язку з тим, що позов подано за межами п`ятирічного строку, встановленого умовами кредитного договору, з дня останнього платежу боржником, а саме 21 січня 2010 року, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 06 квітня 2013 року, а тому банк звернувся в межах встановленого кредитним договором строку позовної давності для звернення до суду з такою вимогою.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 30 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № VIW3АК00030746, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 7 418,25 доларів США, зі строком повернення до 29 квітня 2013 року.

ОСОБА_1 належним чином не виконував умови договору щодо повернення кредитних коштів у зв`язку із чим, станом на 24 лютого 2016 року, виникла заборгованість у розмірі 13 362,44 доларів США, що еквівалентно 363 859,26 грн.

Судами встановлено, що умови кредитного договору від 30 квітня 2008 року ОСОБА_1 почав порушувати з 2010 року, що знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви.

Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 21 січня 2010 року.

27 квітня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву щодо застосування строку позовної давності.

Пунктом 14.11 кредитного договору встановлено строк позовної давності для звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у п`ять років.

З матеріалів справи убачається, що у грудні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталось до суду з позовом до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором від 30 квітня 2008 року № VIW3AK00030746, за результатами розгляду якого прийнято рішення від 01 березня 2013 року, яким стягнуто заборгованість у сумі 95 535,17 грн, що еквівалентко 11 956,84 дол. США, що сладалась із: заборгованості за кредитом - 5 123,28 дол. США; заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 810,56 дол. США, заборгованості з комісії за користування кредитом - 630,21 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 3 793,62 дол. США, штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США, штраф (процентна складова) - 567,88 дол. США.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2013 року було скасовано ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2013 року, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року позовну заяву ПАТ КБ «Приват Банк» залишено без розгляду на підставі частини третьої статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Матеріали справи також містять акт прийому автомобіля від 30 січня 2009 року, згідно з яким ОСОБА_1 передав заставний автомобіль ПАТ КБ «ПриватБанк» на реалізацію за ринковою ціною і з передачею отриманих коштів від реалізації автомобіля на погашення заборгованості.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа

№ 14-154цс18).

Наведених норм права суди першої та апеляційної інстанцій не врахували та, задовольнивши заяву про застосування позовної давності, погодились з правомірністю продовження нарахування відсотків, неустойки та комісії за обслуговування кредиту після закінчення строку договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) також зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише стосовно вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованими.

Отже, апеляційний суд не дослідив наданого банком розрахунку заборгованості та усіх його складових, та не перевірив періоду за який вона нарахована, а також не встановив періоду нарахованих відповідачу процентів за користування кредитними коштами, враховуючи те, що звернувшись у 2012 році до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором

ПАТ КБ «ПриватБанк» використав своє право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та змінив на власний розсуд строк виконання зобов`язання за договором від 30 квітня 2008 року.

Також судом не досліджено та не надано оцінку акту прийому автомобіля від 30 січня 2009 року, згідно з яким ОСОБА_1 передав на реалізацію ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль для погашення заборгованості, який виступає предметом застави за кредитним договором від 30 квітня 2008 року, не встановив чи був предмет застави реалізований, чи спрямовувались кошти на погашення кредитної заборгованості.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

В. П. Курило