Ухвала

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 243/9530/17

провадження № 61-46394ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника -ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 вересня 2018 року (про повернення апеляційної скарги) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки, скасування наказу про звільнення та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла вищевказана касаційна скарга, яку ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2018 року було залишено без руху та встановлено заявникові строк для сплати судового збору. Роз'яснено, що доводи касаційної про те, що ОСОБА_1звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», є помилковими.

26 листопада 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримано копію указаної ухвали Верховного Суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від ОСОБА_2 надійшло пояснення, в якому він зазначив, що вимоги ухвали Верховного Суду щодо сплати судового збору є незаконними, оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки є вимогою про стягнення заробітної плати, за якою позивач звільняється від сплати судового збору.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 01 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У статті 2 наведеного Закону визначено структуру заробітної плати, яка складається з такого.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз положень зазначених норм Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки не входить до структури заробітної плати, оскільки не є винагородою працівника за виконану ним роботу або заохочувальною чи компенсаційною виплатою, які виплачуються працівнику за трудовим договором.

Таким чином, ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки.

Висновок аналогічного змісту викладено в ухвалі Верховного Суду від 05 листопада 2018 року про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки у встановлений судом строк, станом на 09 січня 2019 року, вимоги ухвали Верховного Суду від 05 листопада 2018 року щодо усунення недоліків касаційної скарги не виконано, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 вересня 2018 року (про повернення апеляційної скарги) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку трудової книжки, скасування наказу про звільнення та зобов'язання вчинити дії визнати неподаною та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель