Справа № 462/7693/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року суддя Залізничного районного суду м.Львова , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що Буським ВП Камянка-Бузького ВП ГУНПУ у Львівській області було відмовлено у внесені відомостей у ЄРДР за його заявою від 23.09.2018 року про скоєння кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 7.11.2018 року було винесено ухвалу за його скаргою, якою зобовязано уповноважену особу Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУНПУ у Львівській області внести відповідні відомості до ЄРДР за його заявою про кримінальне провадження від 23.09.2018 року за ст. ч.2 ст.197-1 КК України у відповідності до вимог ст.214 КПК України, про що повідомити ОСОБА_1 у відповідності до ст.60 КПК України. Однак копія витягу з ЄРДР щодо виконання ухвали суду надіслана не була, слідчі дії не проводяться. Вбачає в діях посадових осіб Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУНПУ у Львівській області зловживання владою, службовим становищем, його дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України. Їх незаконними, протиправними діями йому було завдано моральну шкоду , яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через невизнання його потерпілим порушився його звичайний ритм життя. Розмір спричиненої шкоди оцінює в сумі 9000грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав копію ухвали слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 7.11.2018 року .

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 13 грудня 2018 року відкрито позовне провадження за даною позовною заявою та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач на позовну заяву надав відзив, позовні вимоги не визнав, зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

У зв'язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновків про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 7.11.2018 року зобовязано уповноважену особу Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУНПУ у Львівській області внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про кримінальне провадження від 23.09.2018 року за ч.2 ст.197-1 КК України у відповідності до вимог ст.214 КПК України, про що повідомити ОСОБА_1 у відповідності до ст.60 КПК України. Встановлено, що 24.09.2018 року ОСОБА_1 рекомендованим листом надіслав до Буського ВП заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_3 за ознаками ч.2 ст.197-1 КК України, однак відповіді і відомості про кримінальне правопорушення у ЄРДР за його заявою не були внесені.

Як вбачається з позовної заяви, спричинення моральної шкоди позивач ОСОБА_1 обґрунтовує незаконними, протиправними діями посадовими особами Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУНПУ у Львівській області, якими йому завдано значної моральної шкоди, що полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну через повну бездіяльність . Крім того, невизнання його потерпілим порушило його звичайний ритм життя.

Положенням ст. 1176 ЦК України передбачено відшкодування державою шкоди у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду у випадку спричинення шкоди, завданої особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до розяснень, наданих у пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина,причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовьязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 розьяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст..79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки для наявності зобовьязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою - підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст. 12, 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 доказів спричинення йому моральної шкоди суду не надав.

Крім того, позовні вимоги предявлені позивачем ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, а стороною по справі Буський ВП Камянка-Бузького ВП ГУНПУ у Львівській області не визначив . Виходячи із предмета заявлених позивачем позовних вимог Державна казначейська служба України не є належним відповідачем при даних правовідносинах, оскільки є самостійною юридичною особою і не відповідає самостійно за рішення, дії або бездіяльність органу поліції, а будь-яких неправомірних дій або бездіяльності з боку Державної казначейської служби України відносно позивача матеріалами справи не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у позові , суд також враховує, що ОСОБА_1 не заявлялось вимог про визнання неправомірною бездіяльність органу слідства. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

З огляду на зазначене суд вважає, що позов підлягає відмові за безпідставністю.

Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 81, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 28 січня 2019 року.

Суддя: Н.М.Румілова