19.02.2019 Справа № 756/529/19
Справа пр. №2-з/756/46/19
ун. №756/529/19
У Х В А Л А

19 лютого 2019 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Андрейчук Т.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

18 лютого 2019 року представником позивача ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 141 кв. м, житловою площею 54,70 кв. м, та на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0797 га, що належать на праві власності ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову відсутні посилання на докази, які б свідчили, що ОСОБА_2 вчиняє будь-які дії, спрямовані на відчуження чи підготовку до відчуження житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 141 кв. м, житловою площею 54,70 кв. м, та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0797 га.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що нерухоме майно, на яке просить накласти арешт ОСОБА_1, передане в іпотеку за іпотечним договором від 05 жовтня 2017 року, укладеним між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель).

Як вказує заявник у своїй заяві про забезпечення позову, позивач дізнався про те, що на сьогодні не існує жодних обтяжень на вищезазначене нерухоме майно. У зв'язку з цим ОСОБА_1 було подано заяву щодо вчинення відповідачем ОСОБА_2 відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно з листом т.в.о. начальника Голосіївського УП ГУНП в м. Києві від 12 лютого 2019 року за заявою ОСОБА_1 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження від 01 лютого 2019 року №0000727 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Однак, внесення за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення не свідчить про доведеність вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Так, за приписами ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Таким чином, отримавши заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення слідчий або прокурор не здійснює оцінку такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Отже, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення.

Зважаючи на те, що заявником не долучено до заяви про забезпечення позову жодних доказів на підтвердження того, що на даний час відсутнє обтяження у вигляді іпотеки на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 141 кв. м, житловою площею 54,70 кв. м, та на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0797 га, підстави для забезпечення позову відсутні.

Суддя роз'яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Керуючись ст. ст. 149, 151, 153 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.В. Андрейчук