Номер провадження: 22-ц/813/6971/19
Номер справи місцевого суду: 523/3160/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року про закриття провадження в частині позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна телекомпанія «Норма-ТВ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Фадєєва Наталя Олексіївна про поновлення прав, витребування майна з незаконного володіння, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стало відомо, що 06.03.2013 року приватний нотаріус Фадеєва Н.А. завірила підписи співзасновників під двома протоколами загального зібрання Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна телекомпанія «Норма-ТВ», зареєстрованих під №647-654 та 647-653, які позивачі не підписували. Згідно протоколу № 1/1 від 06.03.2013 року учасники Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна телекомпанія «Норма-ТВ» вирішили виключити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі складу учасників товариства, а їх частки передати товариству безоплатно. Позивачі стверджують, що вони не надавали згоди на їх виключення з числа учасників (засновників) товариства, а документи є сфальсифікованими (т. 1 а.с. 2-6).

Уточнивши заявлені позовні вимоги, позивачі просили: витребувати корпоративні права на частку, а також частку у статутному капіталі Товариства «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ» в розмірі 23,4% з незаконного володіння недобросовісного власника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , витребувати корпоративні права на частку, а також частку у статутному капіталі Товариства «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ» в розмірі 23,4% з незаконного володіння недобросовісного власника ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , витребувати у недобросовісного власника ОСОБА_6 , грошові кошти, які він отримав у якості дивідендів в період з 06.03.2013р. по 2019р. у розмірі . 3 346 012 три. 80 копійок на користь ОСОБА_1 , витребувати у недобросовісного власника ОСОБА_7 , /грошові кошти, які він отримав у якості дивідентів в період з 06.03.2013р. по 2019р. у розмірі 3 346 012 грн. 80 копійок на користь ОСОБА_2 , стягнути з Товариства «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 55000,00 грн, стягнути з Товариства «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 55000 грн, зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , відновити становище ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якості співзасновників товариства, яке існувало до порушення прав та законних інтересов останніх, шляхом виключення недобросовісних власників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ», шляхом включення до складу співзасновників товариства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та шляхом проведення реєстрації статуту ТОВ «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ» в новій редакції у зв`язку зі зміною складу спів-засновників/учасників (т. 2 а.с. 86-87).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року (суддя Кисельов В.К.) закрито провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна телекомпанія «Норма-ТВ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Фадєєва Наталя Олексіївна в частині: витребування корпоративних прав на частку, а також частку у статутному капіталі Товариства «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ» в розмірі 23,4% з незаконного володіння недобросовісного власника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 ; витребування корпоративних прав на частку, а також частку у статутному капіталі ТОВ «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ» в розмірі 23,4% з незаконного володіння недобросовісного власника ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 ; зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , відновити становище ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якості співзасновників товариства, яке існувало до порушення прав та законних інтересов останніх, шляхом виключення недобросовісних власників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна телекомпанія Норма - ТВ», шляхом включення до складу співзасновників товариства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та шляхом проведення реєстрації статуту ТОВ «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ» в новій редакції у зв`язку зі зміною складу співзасновиків/учасників (т.2 а.с. 159-162).

22 липня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Одеського апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просять суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року про закриття провадження в частині позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна телекомпанія «Норма-ТВ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Фадєєва Наталя Олексіївна про поновлення прав, витребування майна з незаконного володіння, стягнення моральної шкоди та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивачі зазначають, що 06 березня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незаконно та безоплатно заволоділи частками ОСОБА_1 (23,4%) та ОСОБА_2 (23,4 %) в статутному капіталі ТОВ «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ» та по теперішній час користуються майном та грошовими коштами (дивідендами) позивачів без належних правових підстав, чим порушують права та законні інтереси апелянтів.

Апелянти також вказують на невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам закону, посилаючись на п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», з яких слідує, щоположення пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, враховуючи її імперативний характер, не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов`язаних з діяльністю інших суб`єктів господарювання (споживчих, садових товариств тощо), а також стосовно справ, пов`язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, який вибув. Додатково апелянти посилаються на постанову Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі №908/184/16.

Окрім того, позивачі вказують на те, що основні вимоги позовної заяви про повернення майна та про усунення перешкод у користуванні ним ґрунтуються на положеннях глави 29 Розділу І книги третьої ЦК України «Захист права власності» і звернені ці вимоги саме до фізичних осіб, а вимоги до відповідача-юридичної особи у спорі мають похідний характер.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року. Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та його представника, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивачі звертаються з позовними вимогами до інших учасників юридичної особи щодо захисту їх корпоративних прав, а тому частина позовних вимог повинна розглядатись у порядку господарського судочинства.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та залишаючи апеляційну скаргу без задоволення вважає за необхідне зазначити таке.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність заволодіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 частками ОСОБА_1 (23,4%) та ОСОБА_2 (23,4 %) в статутному капіталі ТОВ «Незалежна телекомпанія Норма-ТВ», апеляційний суд вважає необхідним вказати, що наявність або відсутність ознак незаконності дій чи бездіяльності відповідачів не є предметом апеляційного розгляду в даному провадженні, а отже такі твердження апелянтів не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги.

Апеляційний суд також відхиляє посилання апелянтів на невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам закону. Таке твердження апелянти обґрунтовують посиланням на п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», з яких слідує, щоположення пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, враховуючи її імперативний характер, не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов`язаних з діяльністю інших суб`єктів господарювання (споживчих, садових товариств тощо), а також стосовно справ, пов`язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, який вибув. Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянтів на той факт, що описані посилання не є застосовними у даному провадженні, як такі, що не кореспондують фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд роз`яснює, що в контексті апеляційного оскарження важливим є визначення сутності спірних правовідносин. При цьому при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суд повинен виходити із заявлених вимог, характеру спірних правовідносин та їх юридичної природи. У ході детального аналізу матеріалів справи апеляційний суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо витребування корпоративних прав на частку, а також частку у статутному капіталі товариства з незаконного володіння недобросовісного власника на користь позивача; зобов`язання відповідачів відновити становище позивачів у якості співзасновників товариства, яке існувало до порушення прав та законних інтересів останніх, шляхом виключення недобросовісних власників зі складу учасників товариства недобросовісних набувачів корпоративних прав, та включення до складу співзасновників товариства позивачів, шляхом проведення реєстрації статуту товариства з обмеженою відповідальністю в новій редакції у зв`язку зі зміною складу співзасновників/учасників носять характер корпоративних відносин. Окрім того, апеляційний суд вважає помилковим посилання апелянтів на похідний характер вказаних позовних вимог від інших.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до формальних міркувань та не впливають на встановлені обставини справи та юридичну кваліфікацію правовідносин, що виникли між сторонами. Апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, а судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були повно встановлені обставини, які мають значення для справи та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року про закриття провадження в частині позовних вимог - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

Повний текст цієї постанови складено 13 січня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк