ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №592/19331/18

Номер провадження 22-ц/816/1072/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_3, на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми в складі судді Хитрова Б.В. від 20 грудня 2018 року, постановлену у м. Суми Сумської області,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 20000 доларів США заборгованості, що в національній валюті на день звернення з позовом становить 556484 грн.

Крім того, подав заяву про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на будь-яке рухоме та нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_2 в межах суми заявлених позовних вимог 556484 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала мотивована тим, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову не співмірні з заявленими позовними вимогами, мають не конкретний характер, позивачем не зазначені обставини, які свідчать про можливе утруднення виконання рішення суду.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постановляючи ухвалу, суд не урахував наведені в заяві обґрунтування необхідності забезпечення позову та співмірності вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 -ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.ч.1,3 ст. 150 ЦПК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд має перевірити, чи дійсно надані стороною докази свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, при цьому врахувавши співмірність позовних вимог та виду забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно зазначив, що надані стороною докази не свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у справі за позовом про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обраний заявником спосіб забезпечення позову - арешт будь-якого рухомого та нерухомого майна, що належить відповідачу має загальний неконкретний характер, оскільки позивач не вказав чіткого переліку майна відповідача, на яке необхідно накласти арешт та його приблизну вартість, докази належності майна відповідачу.

З вимогами про витребування таких доказів позивач до суду не звертався.

Надані позивачем роздруківки оголошення з мережі Інтернет про продаж будинку достовірно не підтверджують, що інформація стосується саме будинку належного на праві власності відповідачу, оскільки адреса, площа будинку і земельної ділянки в оголошенні не відповідають відомостям з державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 6, 7).

Посилання позивача на значну ціну позову не може бути єдиним обґрунтуванням необхідності застосування судом заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем. Його доводи про відсутність будь-яких відомостей про джерела прибутку позивача - є припущенням, а тому не можуть бути підставою для висновку про можливе утруднення виконання рішення суду.

Співмірності заходів забезпечення позову, на застосуванні яких він наполягав, заявленим позовним вимогам позивач також не довів.

Відтак суд першої інстанції з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчившись, що реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову позивачем не доведена, з'ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді : О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик