Справа № 2-1818/10
Номер провадження 4-с/489/15/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Мазницька Н.Ю.,

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника ДВС - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, якою просила визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання у ВП № 23382731; зобовязати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області усунути порушення шляхом скасування постанови про арешт на майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.09.2012 року, що накладений постановою старшого державного виконавця Кравчука А.О.

Вказувала на те, що в провадженні старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 знаходилося виконавче провадження за № 23382731 з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором займу в розмірі 147 829 грн. 50 коп., виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 30.11.2010 року.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що:

*03.09.2012 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме на квартиру АДРЕСА_1;

*постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу;

*при закінченні виконавчого провадження, державним виконавцем не було знято арешт з майна боржника.

*але головне те, що вона не є стороною виконавчого провадження та боржником у ньому, її прізвище, ім'я та по - батькові збігаються із даними боржника.

Державний виконавець не заперечував стосовно зняття арешту, але вважав дії правомірними.

Дослідивши надані докази, суд виходить з такого.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.06.2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 10 листопада 2010 року, Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.06.2010 року, було скасовано. А саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 борг за договором займу в розмірі 147829 грн. 50 коп., а також судовий збір в розмірі 1478 грн. 29 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення на користь держави.

30.11.2010 року судом видано виконавчий лист по зазначеній справі.

Згідно із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 22.01.2019 вбачається, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державно виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження був накладений арешт на все майно боржника, а саме на квартиру АДРЕСА_2 та оголошено заборону на його відчуження, що на праві власності належить ОСОБА_1

26.12.2018 року заявник звернулася із заявою до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування арешту з майна, оскільки вона не є боржником.

Згідно наданого листа начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області вбачається, що на виконанні перебувало виконавче провадження за № 23382731.

24.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про завершення виконавчого провадження, відповідно до п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Проте на теперішній час матеріали виконавчого провадження знищено, у звязку із закінченням строку зберігання, про що складено відповідний акт.

На теперішній час заявник не має можливості реалізувати своє право власності та здійснювати будь-які дії відносно його майна через існування арешту.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів).

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу до суду, який його видав, арешт, накладений на майно, (кошти) боржника, знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рощення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Судом встановлено, 03.09.2012 року старшим державцем виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якого накладено арешт на все майно, що належить боржнику на праві власності, зокрема на квартиру АДРЕСА_3. Проте заявник не є боржником у виконавчому провадженні, а є повною тезкою боржника.

Крім того, під час закінчення виконавчого провадження вимоги Закону виконані не були в повному обсязі, борг залишився не погашеним, через що суд вважає, що в діях державного виконавця відсутні будь-які порушення.

Проте, на даний час відсутні відкриті виконавчі провадження за виконанням зазначеного виконавчого листа, а наявність вказаного арешту порушує право приватної власності заявника, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, в частині зобовязання державного виконавця скасувати запис реєстрації про арешт всього нерухомого майна боржника, що було накладено постановою від 03.09.2012 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в процесі виконавчого провадження №23382731 з виконання виконавчого листа про стягнення боргу, підлягають задоволенню, оскільки виконавче провадження закінчено, а матеріали знищено.

Заявником також заявлена вимога щодо визнання протиправною бездіяльності старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 23382731.

Постановою державного виконавця в межах виконання виконавчого листа було накладено арешт на все майно боржника, оскільки боржником в добровільному порядку не було погашено заборгованості за виконавчим листом.

Таким чином, державний виконавець діяв в межах наданих йому законом повноважень, при здійсненні примусового виконання рішень за виконавчим документом.

Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження» та його дії у виконавчому провадженні, були законними та правомірними, вчиненні в межах наданих йому повноважень, а відтак подана скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 447, 451 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити частково.

Скасувати арешт всього нерухомого майна боржника ОСОБА_1, який було накладено постановою від 03.09.2012 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження № 23382731 з виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

В задоволенні вимог про визнання бездіяльністі старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 у ВП№ 23382731 неправомірною відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 28.01.2019 р.

Суддя Н.С. Тихонова