ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1123/19 Справа № 208/6765/16 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок злочину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок злочину.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході розгляду справи, посилалася на те, що 22 вересня 2014 року з вини відповідача, який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, сталася ДТП, в результаті якої загинув її син ОСОБА_3 Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року, який набрав законної сили 16 червня 2015 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Під час розгляду кримінального провадження вона подала заяву про залишення цивільного позову до ОСОБА_2 без розгляду, оскільки останній повністю відшкодував їй матеріальну шкоду, завдану злочином, та частково моральну шкоду в розмірі 31870 грн. із заявлених нею та визнаних ОСОБА_2 300 000 грн. моральної шкоди та обіцяв сплатити решту коштів пізніше. Проте, ніякої іншої суми відповідач більше їй не сплатив. Вважає, що за сплином часу, зокрема, у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму, сума, заявлена нею, як моральна шкода, повинна бути збільшена з 30000 грн. до 500000 грн., оскільки крім моральних страждань, пов'язаних зі смертю сина, вона додатково зазнала психологічного стресу через фактичну відмову відповідача виконати обіцянку про відшкодування шкоди у повному обсязі. З наведених підстав просила суд стягнути з відповідача на її користь 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с.1-3, 42-46).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 239 870 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн. (а.с.190-193).

З таким рішенням не погодилася позивач ОСОБА_1, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 197-201)..

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням ч.2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 23 ЦК України потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, в душевних стражданнях, спричинених протиправною поведінкою відносно самої особи, членів її сім'ї або близьких родичів тощо.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

З матеріалів справи вбачається вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року у справі № 196/304/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.11-17).

Вказаним вироком суду встановлено, що 22 вересня 2014 року о 20 год. 00 хв., знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «MITSUBISHI PAJERO», який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Республіки Польща № НОМЕР_3 має реєстраційний номер НОМЕР_4, який в момент скоєння ДТП мав реєстраційний номер О34УН, рухався по автодорозі Р-52 «Дніпропетровськ - Царичанка - Кобеляки - Решетилівка» з боку м. Дніпропетровська у напрямку м. Київа, перевозячи в салоні свого автомобіля у якості пасажира ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 У процесі руху водій ОСОБА_2 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров'я громадян, проявляючи злочинну самовпевненість, розуміючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, в районі 74 км + 600м вищевказаної дороги на території Царичанського району Дніпропетровської області перед виїздом на смугу зустрічного руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з рухаючимися у зустрічному йому напрямку по своїй смузі руху автомобілем «CHERY A15 AMULET», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_8 та автомобілем «ВАЗ 21113», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_9, який перевозив в салоні свого автомобіля у якості пасажира сина позивача - ОСОБА_3

Водій ОСОБА_2 своїми діями грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 Б), 2.9 А), 10.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України відповідачем знаходиться з технічної точки зору в причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. Невиконання ОСОБА_2 вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної події, у результаті якої пасажир автомобіля «ВАЗ 21113» ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: лінійного перелому кісток основи черепа; розповсюджених крововиливів під м'якими мозковими оболонками по базальній поверхні правої лобно-тім'яно-скроневої часток та у речовину мозку, масивного інфільтруючого крововиливу у товщі м'яких тканин голови з внутрішньої сторони у лобній ділянці голови. Багатоуламкових переломів обох вилиць, кісток носа, сошника і решітчастої кістки. Повного відриву верхньої щелепи. Забитих ран і саден голови. Тупої травми грудної клітки - переломів ребер по середньо ключичних лініях - праворуч 3,4,5,6,7, зліва 2,6,7,8,9,10; масивних крововиливів у легені. Двостороннього гемоторакса. Крововиливу у надкісницю грудного відділу у легені. Крововиливу у заочеревну клітковину. Забитої рани правого коліна. Тілесні пошкодження прижиттєві, спричинені одночасно або на протязі короткого проміжку часу від дії з значною силою тупих твердих предметів або при ударі об такий. Смерть його настала від сумісної тупої травми голови, тулуба, кінцівок, що ускладнилась травматичним шоком. Тілесні ушкодження відносяться в сукупності до категорії тяжких тілесних пошкоджень, що призвели до настання смерті потерпілого22.09.2014 року приблизно о 20 год. в районі 74км+600 м автодороги Р-52 «Дніпропетровськ -Царичанка - Кобеляки - Решетилівка» на території Царичанського району Дніпропетровській області.

ОСОБА_2 призначено судом покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням і визначенням іспитового строку терміном 3 роки (а.с.11-17).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у кримінальній справі було залишено без розгляду.

Згідно ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Сторонами не заперечується, що відповідач ОСОБА_2 сплатив позивачу у рахунок відшкодування моральної шкоди - 31 870 грн.

Під час розгляду даної цивільної справи по суті відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги ОСОБА_1 у сумі 239870 грн., яка є різницею між обумовленими ними 300000 грн. та сплаченими ним останній 31870 грн. (а.с.190 зворот).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, як до завдавача шкоди та особи яка згідно вищевказаних норм закону повинна відшкодувати позивачу завдану їй моральну шкоду, якої остання зазнала як мати, внаслідок загибелі сина в результаті ДТП з вини відповідача.

Присуджений розмір моральної шкоди у сумі 239 870 грн. судом першої інстанції належним чином вмотивований з урахуванням усіх обставин, що визнані судом істотними, відповідно до засад цивільного законодавства, принципу розумності та співмірності.

Зокрема, при визначенні розміру стягнутої з відповідача моральної шкоди у сумі 239 870 грн. судом враховано добровільне часткове відшкодування моральної шкоди відповідачем позивачу у сумі 31 870 грн. та визнання відповідачем моральної шкоди на суму 239 870 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення місцевого суду першої інстанції критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права також є необгрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді