ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Херсон

справа № 662/372/18

провадження № 22-ц/819/424/18

22-ц/819/81/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарПавловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Решетова В.В. від 19 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 19 жовтня 2005 року від імені її опікуна - ОСОБА_8 співробітником банку ОСОБА_10. складено завідомо неправдиві документи на переказ - заяву на видачу готівки від 19 жовтня 2005 року на суму 1710 грн. 82 коп., які знято нею із банківського рахунку та використано на власний розсуд, чим завдано матеріальної шкоди у зазначеному розмірі.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року із змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_10. та іншого співробітника банку визнано винними у вчинені злочину, передбаченого ч.5 статті 191 КК України.

Посилаючись на те, що шкода завдана їй працівниками банку під час виконання ними своїх службових обов'язків, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1710 грн 82 коп. із застосуванням внаслідок знецінення грошових коштів за період з жовтня 2005 року по лютий 2018 року індексу інфляції у розмірі 8379 грн, а всього: 10 089 грн.

Рішенням суду від 19 вересня 2018 року позову задоволено.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених до нього вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо встановленого вироком суду розміру завданої матеріальної шкоди та наявності підстав для стягнення у визначеному позивачем розмірі інфляційних втрат, без вирішення питання про застосування у спірних правовідносинах строку позовної давності.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду про задоволення позову мотивовано тим, що завдана позивачеві протиправними діями працівників банку під час виконання ними своїх трудових (службових)обов'язків шкода відповідно до положень статті 1172 ЦК України підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі втраченого банківського вкладу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 19 жовтня 2005 року по лютий 2018 року. При цьому строк позовної давності суд вважав не пропущеним.

В процесі судового розгляду суд встановив, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили 22 липня 2014 року, ОСОБА_10. визнано винною та засуджено за частиною 5 статті 191 КК України, зокрема за те, що 19 жовтня 2005 року вона, виконуючи обов'язки касира банку, підробила документи на переказ, які є засобом доступу до банківського рахунку клієнта неповнолітньої ОСОБА_7, тобто власноруч склала від імені опікуна-ОСОБА_8 завідомо неправдиві документи на переказ- заяву про видачу готівки на суму 1710 грн 82 коп., зняла грошові кошти із банківського рахунку, привласнила та використала на власний розсуд. Цим же вироком суду із засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10., працівників банку, солідарно стягнуто на користь ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_71710 гривень в рахунок відшкодування матеріального збитку.

Зазначений вирок суду в частині стягнення на користь позивача грошових коштів не виконаний, а ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20 лютого 2018 року в частині вирішення цивільних позовів, в тому числі позову ОСОБА_8,- скасований з поверненням справи на новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов ОСОБА_8, поданий у кримінальному провадженні в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», із кримінальної справи в установленому законом порядку не виділявся, а 28 лютого 2018 року ОСОБА_7 як повнолітня дієздатна особа самостійно звернулася до суду із відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Згідно із статтею1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому частиною третьою статті 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За діючим в Україні законодавством гроші є різновидом майна, тому під шкодою, яка завдана ОСОБА_7, з урахуванням положень статей 22 та 190 ЦК України необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки грошові кошти, які вона внесла як вклад за договором банківського вкладу з моменту їх втрати- 19 жовтня 2005 року і на час вирішення спору судом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно із положеннями наведеного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (інфляція) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв'язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін) чинним законодавством України не передбачено.

Таким чином, враховуючи положення статті 22 ЦК України щодо відшкодування збитків у повному обсязі, а також вимоги статті 1192 ЦК України про те, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, колегія суддів погоджується з тим, що завдані ОСОБА_7 збитки підлягають відшкодуванню відповідачем з підстав, передбачених статтею 1172 ЦК України у розмірі втраченого нею майна-грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції з моменту їх втрати (19 жовтня 2005 року).

При цьому колегія суддів враховує, що наданий позивачем розрахунок розміру збитків на момент звернення до суду із зазначеним позовом не є очевидно невідповідним розміру збитків, який обчислюється з урахуванням вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а апеляційна скарга не містить доводів щодо спростування цього розрахунку.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів і нормам цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем строку позовної давності та безпідставності незастосування судом першої інстанції позовної давності за заявою відповідача, в тому числі в частині стягнення інфляційних втрат поза межами трирічного строку з моменту пред'явлення позову, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки, пославшись на те, що початком перебігу цього строку є 2007 рік, коли позивачу стало відомо про неможливість отримання грошових коштів у банку, відповідач не врахував положень статті 265 ЦК України, яка регулює питання перебігу позовної давності у разі залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини другої наведеної норми матеріального права, як в редакції, що діяла на час подання позовної заяви у кримінальній справі, так і на момент звернення до суду із позовом в даній цивільній справі, якщо суд залишив без розгляду позов, пред'явлений у кримінальному провадженні (кримінальному процесі), час, від дня пред'явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Із змісту вироку Чаплинського районного суду від 12 березня 2012 року вбачається, що цивільний позов, пред'явлений ОСОБА_8 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до банку в кримінальному провадженні, фактично розглянутий не був. Суд самостійно визначив засуджених цивільними відповідачами, а судове рішення щодо залишення без розгляду позову до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не постановив.

Помилка суду щодо належного відповідача у спірних правовідносинах була виправлена ухвалою суду апеляційної інстанції від 20 лютого 2018 року, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що саме з цієї дати, коли позивач дізналася про особу, яка порушила її право, починається перебіг позовної давності відповідно до статті 261 ЦК України.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про те, що інфляційні втрати можуть бути визначеними до стягнення на користь позивача лише в межах трьох років з моменту пред'явлення позову у цивільній справі (за період з 28.02.2015року по 28.02.2018року), оскільки вимога в цій частині не є самостійною додатковою вимогою, щодо якої належить застосовувати позовну давність окремо від основної вимоги, адже застосування індексації грошових коштів у спірних правовідносинах є способом відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Відповідно до положень статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається судом відповідно до реальної вартості втрачених грошових коштів на момент розгляду справи.

Твердження скаржника про те, що розмір завданих позивачеві збитків визначений вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року в сумі 1710 гривень, а тому такий розмір шкоди відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні цивільної справи, на думку колегії суддів, не спростовує висновків суду щодо визначеного ним розміру відшкодування, так як наведена норма процесуального права не регулює порушене банком питання, а відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Не спростовує висновків суду щодо відповідальності АТ «Райффайзен Банк Аваль» перед позивачем і твердження відповідача про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1172 ЦК України та заперечення ним як встановленого факту завдання ОСОБА_7 матеріальної шкоди працівником банку (касиром) саме під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків, оскільки, як уже зазначалося, вироком суду, який набрав законної сили, встановлено, що касир банку ОСОБА_10. заволоділа грошовими коштами позивача саме шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», так як визначений цим Законом механізм направлений не стільки на підвищення доходів населення, як про це зазначає скаржник, скільки на відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг, що відбулося в період між виникненням права на отримання грошових коштів та їх фактичним отриманням, що має місце у спірних правовідносинах. Саме визначена таким чином сума втрачених позивачем грошових коштів з вини працівників банку відповідає їх реальній вартості та підлягає відшкодуванню роботодавцем відповідно до вимог статті 1172 ЦК України.

Посилання скаржника на неправильне застосування судом пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» при вирішенні питання про відкриття провадження за заявою ОСОБА_7, яка не оплачена судовим збором, не впливає на висновки суду по суті розглянутого ним спору і не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова