ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8359/17 Номер провадження 22-ц/814/138/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

з секретарем судового засідання: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника позивача - адвоката Плескач Г.А.,

представника відповідача - адвоката Портянка Є.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Миронець О.К., ухвалене в залі суду в м. Полтаві, повний текст якого складено 17 жовтня 2018 року, у справі № 552/8359/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

14 грудня 2017 року позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником 19/24 частин квартири АДРЕСА_1, а 5/24 частин квартири перебуває у власності ОСОБА_4 Позивачем пропонувалося виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі середньої ринкової вартості її частки у вказаній квартирі, однак згоди в цьому вони не дійшли. Відповідач в даній квартирі не проживає та не зареєстрована, комунальні послуги не сплачує. Порядок користування квартирою не встановлювався. Крім того зазначає, що такий порядок неможливо встановити відповідно до ідеальних часток.

Також позивач вказує на те, що спірна квартира є її єдиним житлом, яку вона самостійно утримує. Частка у праві власності ОСОБА_4 в квартирі є незначною та припинення права на неї не завдасть відповідачу істотної шкоди, оскільки ОСОБА_4 має право власності на 1/2 частину квартири в АДРЕСА_2, в якій проживає разом з чоловіком.

Просила суд припинити право ОСОБА_4 на частку, яка складає 5/24 частин у квартирі АДРЕСА_1, зі сплатою відповідної грошової компенсації позивачем на користь відповідача. Визнати за ОСОБА_5 право власності на 5/24 частин квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4

27 грудня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт та заборонити відчуження 5/24 частин квартири. Заяву обґрунтовувала тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку вирішити питання про припинення права на частку в квартирі із виплатою грошової компенсації, постійно висуває вимоги про сплату їй грошової компенсації, яка значно перевищує ринкову вартість належної їй частки майна. В разі невиконання цієї вимоги ОСОБА_4 неодноразово повідомляла про намір продати чи подарувати належну їй частину квартири або передати її в користування іншим особам за договором оренди.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2017 року Заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт та заборонено відчуження 5/24 частин квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 Зобов'язано Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради внести арешт на 5/24 частин квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 Заборонено ОСОБА_4 укладати договори та вчиняти будь-які дії відносно нерухомого майна, спрямовані на передачу права користування 5/24 частин квартири АДРЕСА_1.

22 січня 2018 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5, в якому просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_4, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 8,7 кв.м., що відповідає її частці в праві власності на квартиру, у користування ОСОБА_5 залишити кімнату площею 12,8 кв.м., кладову площею 0,7 кв.м, в загальному користуванні залишити частину приміщень 34,0 кв.м., а саме: коридор- 4,9 кв.м., вбиральня 0,9 кв.м., ванна кімната -2,0 кв.м., кухня 4,7 кв.м, кімната 20,6 кв.м., балкон 0,9 кв.м. Також просила зобов'язати постачальників житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру, розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до порядку користування квартирою та стягнути судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі.

Припинено право ОСОБА_4 на частку, яка складає 5/24 частин у квартирі АДРЕСА_1, що перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 5/24 частин квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1308,33 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартість 5/24 часток квартири АДРЕСА_1 в розмірі 131777 грн., з яких грошові кошти в сумі 131777 грн. Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Полтавській області перерахувати на рахунок ОСОБА_4 з депозитного рахунку суду в сумі 131777 грн., які внесені згідно квитанції №14 від 14.12.2017 року ОСОБА_5 та квитанції №225 від 11.10.2018 року.

Скасовано заходи забезпечення позову, а саме знято арешт з 5/24 частин квартири АДРЕСА_1, який був накладений відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 28.12.2017 року.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

З рішенням суду не погодилась відповідач. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд при вирішення спору безпідставно не взяв до уваги запропонований у висновку судово-будівельної експертизи варіант поділу спільної квартири. Вказує, що в суді не доведена неможливість спільного користування квартирою позивача та відповідача. Також звернула увагу суду апеляційної інстанції на порушення норм процесуального права, а саме безпідставну відмову місцевого суду у відкладенні розгляду справи за клопотанням відповідача, в результаті чого справу розглянуто за її відсутності, що порушило її право на судовий захист.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк від позивача не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання з'явились представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Підстави відкладення апеляційного розгляду відсутні.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору дарування від 14.08.2008 року ОСОБА_6 отримала в дар від ОСОБА_7 7/12 частин, від ОСОБА_8 5/24 частин квартири АДРЕСА_1, що в загальному складає 19/24 частин.

Згідно свідоцтва про шлюб, 30.08.2014 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_9 та взяла прізвище ОСОБА_9.

Відповідно до довідки від 15.11.2017 року, виданої ЖБК «Зоря-1», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа ОСОБА_5

Відповідно до звіту незалежної оцінки майна від 09.10.2017 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 628000 гривень.

Згідно висновку експерта № 61-17 від 03.01.2018 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 689180 гривень, ринкова вартість 5/24 частин квартири складає 143579 гривень. Об'ємно - планувальні рішення квартири АДРЕСА_1, не дозволяють виділити ізольовані приміщення із самостійними виходами, що можуть використовуватись в такі квартири. Тому виділити в натурі 5/24 частин квартири АДРЕСА_1 не є можливим. Експертом запропоновано один варіант порядку користування квартирою, але з відступом від ідеальних часток співвласників (а.с.98-99 т.1).

Висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 21.08.2018 року визначено, що ринкова вартість 5/24 частин квартири АДРЕСА_1, складає 131777 гривень. У своєму висновку експерт зазначила, що виходячи з планування і розмірів приміщень квартири, її конструктивних елементів, провести поділ квартири АДРЕСА_1 технічно неможливо, а також неможливо запропонувати варіанти реального порядку користування квартирою відповідно до ідеальних часток співвласників. Експертом запропоновано один варіант порядку користування квартирою з відступом від ідеальних часток (а.с. 204-222 т. 1).

Згідно квитанції №14 від 14.12.2017 року ОСОБА_5 сплатила на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області 130833 гривень та відповідно до квитанції №225 від 11.10.2018 року - 944 гривень. Загалом ОСОБА_5 внесено на депозитний рахунок 131777 гривень.

Також місцевим судом встановлено, що з 2000 року ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 та у даній квартирі має право власності на 1/2 її частину.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, місцевий суд виходив з того, що припинення права власності відповідача на 5/24 частку квартири з виплатою їй вартості цієї частки (пункт 4 частини першої статті 365 ЦК України) не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки дана квартира не є єдиним житлом відповідача, а її частка в квартирі є незначною. До таких висновків суд першої інстанції прийшов встановивши, що: провести поділ квартири між співвласниками відповідно до належних часток технічно неможливо; варіанти реального порядку користування даною квартирою відповідно до ідеальних часток відсутні; варіант визначення порядку користування даною квартирою можливий лише з відступом від ідеальних часток. Також судом встановлено, що спільне володіння і користування квартирою неможливе, оскільки між сторонами існують неприязні відносини.

При визначені вартості частки квартири судом враховано висновки судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 21.08.2018 року, яка призначена судом за клопотання представника відповідача. Інші висновки експертиз судом не прийняті до уваги, оскільки експерти при їх виконанні не були попереджені про кримінальну відповідальність за неправдивий висновок.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до частини 1 статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Отже, аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналогічні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно взято до уваги висновок судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 21.08.2018 року згідно якого встановлено, що виходячи з планування і розмірів приміщень квартири, її конструктивних елементів, провести поділ квартири АДРЕСА_1, технічно неможливо, а також неможливо запропонувати варіанти реального порядку користування квартирою відповідно до ідеальних часток співвласників. Експертом запропоновано лише один варіант порядку користування квартирою з відступом від ідеальних часток з обов'язковим проведенням робіт по переплануванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим твердження суду першої інстанції про те, що інші висновки експертиз не можуть бути прийняті судом, оскільки експерти при їх виконанні не були попереджені про кримінальну відповідальність, оскільки як вбачається із висновку експерта від 03.01.2018 року (а.с.98 т.1) експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Однак цей недолік суду першої інстанції не вказує на неправильну оцінку встановлених у справі фактичних обставин, що могло вплинути на невірне застосування норм законодавства під час розгляду справи, а тому не може бути підставою для скасування судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у висновку від 03.01.2018 року площі житлових кімнат та інших приміщень квартири не відповідають їх розмірам згідно останньої технічної інвентаризації від 21.11.2017 року. При цьому, у висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 21.08.2018 року враховані дійсні розміри кімнат та приміщень квартири згідно технічної інвентаризації 21.11.2017 року та натурного дослідження квартири. Саме з цих підстав колегія суддів вважає, що висновок експерта від 03.01.2018 року не може бути взятий до уваги.

В апеляційній скарзі позивач зокрема посилається на недоведеність того, що спільне володіння і користування квартирою неможливе.

Проте, дане твердження спростовується матеріалами справи та встановленими у справі обставинами, які вказують на тривалі неприязні стосунки між сторонами, неможливість досягнути згоди щодо користування співвласністю в добровільному порядку. Ці обставини зокрема підтверджуються наявністю між сторонами спору з приводу усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, а також тим, що ОСОБА_4 неодноразово повідомляла ОСОБА_5 про намір продати чи подарувати належну їй частину квартири або передати її в користування іншим особам за договором оренди, що в свою чергу стало підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі.

Із встановлених у справі фактичних обставин, які знайшли своє підтвердження наявними у справі доказами, вбачається, що ОСОБА_4О не проживала і не проживає в спірній квартирі. Останній на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.51 т.1), де вона зареєстрована (а.с.90 т.1) та проживає зі своїм чоловіком.

Частка права власності ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 складає 5/24, тобто є незначною.

Отже, встановивши, що провести реальний поділ квартири між співвласниками відповідно до належних часток технічно неможливо, спільне володіння і користування квартирою також є неможливим, оскільки між сторонами існують неприязні відносини, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для припинення права власності ОСОБА_4 на 5/24 частин спірної квартири з виплатою їй відповідної грошової компенсації згідно оцінки на підставі судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 21.08.2018 року.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки первісний позов підлягає задоволенню, а також внаслідок того, що порядок користування квартирою АДРЕСА_1, який просить встановити ОСОБА_4, не відповідає їх реальним часткам та спільне володіння і користування квартирою є неможливим через неприязні стосунки між співвласниками.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме безпідставне визнання причин неявки відповідача неповажними та проведення розгляду справи за її відсутності колегія суддів не бере до увагу, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 10.10.2018 року електронною поштою відповідач надіслала клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що адвокат Клімов О.М. відмовився представляти її інтереси, а угоди з іншим адвокатом вона не уклала (а.с.1 т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду по суті, крім випадків, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відео конференції, необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого засідання, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисто пояснення.

З аналізу наведеної норми слідує, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом вірно визначено причину неявки в судове засідання відповідача як неповажну, оскільки за умови відсутності представника вона може брати участь у судовому процесі особисто. Існування інших поважних причин неявки в судове засідання 11.10.2018 року відповідачем доведено не було.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків місцевого суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що розгляд справи судом першої інстанції проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, то судові витрати, понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_4.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) Г.Л. Карпушин

(підпис) Л.М. Хіль

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін