Провадження № 2/369/4841/19
12.12.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
секретаря Середенко Б.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визначення часток у праві спільної сумісної власності, встановлення факту фактичного прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,
У жовтні 2019 року позивач звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Вишневої міської радиКиєво-Святошинського району Київської області визнання права власності на спадкове майно. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне майно, а саме картири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Позивач в установлений законом строк прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та фактично прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Також, постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру.
Просила суд визначити, що частки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у праві спільної сумісної власності є рівними та складають по 1/3 частині кожному на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частин квартири, загальною площею 29,5 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали. Просили задоволити.
Представник Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Гуськов О.Ю. до судового засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вислухавши сторін, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне.
Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05 липня 1996 року.
Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Оскільки ОСОБА_3 помер у 1996 року, відповідно спадщина після його смерті відкрилась до 2001 року, а тому спадкування має відбуватись згідно норм Цивільного кодексу Української РСР (чинного на час виникнення спадкових правовідносин).
Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З 1986 року по 21.11.1995 року ОСОБА_3 постійно проживав та мав зареєстроване місце проживання за АДРЕСА_1 На момент смерті, яка трапилась на території Російської Федерації, зареєстрованого місця проживання не мав. На території Російської Федерації знаходився тимчасово, відвідував рідних.
Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Спадкоємцями за законом після померлого є його дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27.10.1986 року, та син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном: якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
З урахуванням положень ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР позивач спадщину належним чином прийняла, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном, підтримуючи належний стан квартири, сплачуючи комунальні платежі.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири, в якій має зареєстроване місце проживання з 1985 року по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 9440 виданою відділом реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб виконавчого комітету Вишневої міської ради від 15.10.2019 року. Крім того, у вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_3 був зареєстрований за вказаною адресою з 1986 року по 21.11.1995 року. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 належну йому спадщину в установленому законом порядку не прийняв, із заявою про прийняття спадщини або із заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.
Право власності на спірну квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04 листопада 1994 року, виданим згідно з розпорядженням Виконавчого комітету Вишневої міської ради народних депутатів від 03 листопада 1994 року, № 71. Згідно вказаного вище свідоцтва про право власності на житло, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.
16.10.2019 року Позивач звернулась до приватного нотаріуса Києво- Святошинського районного нотаріального округу Леденьова І.С. із заявою про прийняття спадщини за законом на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Однак, нотаріус надав лист-роз`яснення № 2304/01-16 віл 16.10.2019 року, в якому зазначив про відсутність умов для вчинення нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущений встановлений Цивільним кодексом України строк у 6 місяців для прийняття спадщини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тому, для захисту своїх спадкових прав Позивачу необхідно звернутись до суду для встановлення факту прийняття спадщини після померлого чоловіка.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Відповідно до положень ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно до ч. 1,2 ст. 370 Цивільного Кодексу співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до встановленої законодавством презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності, частка ОСОБА_3 (спадкодавця) у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 складає 1/3 частку. Інші 2/3 частки належні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/ 3 частці кожному.
Тому Позивач в порядку спадкування набуває права власності на 1/3 частки спірної квартири, 1/3 частка залишається у власності ОСОБА_2 .
Відповідно до положень ст. 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 Цивільного кодексу України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 185190772 станом на 17.10.2019 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.
Таким чином, на теперішній час видати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку та здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства неможливо.
Тобто, не має іншого способу, окрім звернення до суду щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.
На підставі ст. ст. 15, 16, 1217, 1218, 1223, 1233, 1268, 1276 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визначення часток у праві спільної сумісної власності, встановлення факту фактичного прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволити.
Визначити, що частки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) у праві спільної сумісної власності є рівними та складають по 1/3 частині кожному на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частин квартири, загальною площею 29,5 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 12 грудня 2019 року.

Суддя