Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 501/527/16-ц

провадження № 61-45518св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, Іллічівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Іллічівська міська прокуратура Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, Іллічівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Іллічівська міська прокуратура Одеської області, про визнання майна спільно сумісною власністю та поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року та ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року у складі судді Смирнова В. В., постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, Іллічівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Іллічівська міська прокуратура Одеської області, про визнання майна спільно сумісною власністю та поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2008 року, а 19 листопада 2011 року уклали шлюб. За час спільного проживання ними побудовано будівлю кафе-бару, розташовану по АДРЕСА_1, право власності на яку оформлено відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 06 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Чорноморської міської ради, на ім'я ОСОБА_5

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати спірне майно спільною сумісною власністю та, залишивши його у власності відповідача, стягнути з останнього на її користь компенсацію вартості належної їй 1/2 частки майна.

Короткий зміст рішення та ухвали суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що, ураховуючи рішення Господарського суду Одеської області від 14 липня 2014 року, яким задоволено позов Іллічівської міської ради Одеської області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про зобов'язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, спірне майно було побудоване на орендованій земельній ділянці без відповідної згоди на будівництво орендодавця, тобто спірне майно не є власністю сторін та підлягає знесенню.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 березня 2016 року, скасовано.

Скасовуючи заходи забезпечення позову,суд першої інстанції виходив із того, що 14 грудня 2017 року Іллічівський міський суд Одеської області ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4, тому заходи забезпечення позову, встановленні ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 березня 2016 року, підлягають скасуванню.

Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в частині оскарження рішення суду залишено беззадоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком міськогосуду, зазначивши, що на даний час у ОСОБА_5 відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно - будівлю кафе-бару, розташовану по АДРЕСА_1. Державна реєстрація від 09 квітня 2015 року права власності ОСОБА_5 на посвідчене свідоцтвом про право власності від 06 жовтня 2011 року нерухоме майно скасована 02 серпня 2018 року. При цьому сторонами не надано належних чинних на даний час правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали міського суду залишено без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, погодився з висновком міського суду, зазначивши, що скасування заходів забезпечення позову обґрунтовано ухваленням судового рішення про відмову у позові. Отже, суд скасував заходи забезпечення позову з передбачених частиною шостою статті 154 ЦПК України 2004 року підстав, що вказує на дотримання норм процесуального права при вирішенні питання скасування заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 501/527/16-ц з Іллічівського міського суду Одеської області, зупинено виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не застосували положення закону, які підлягали застосуванню, оскільки спірне майно має статус спільного сумісного майна та підлягає поділу, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 409, статті 412 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень.

Крім того, суд першої інстанції необгрунтовано послався на судові рішення у справі за позовом Іллічівської міської ради Одеської області до ОСОБА_5, оскільки вони зобов'язують останнього знести лише споруди під літ. № 1 - піч та І - літній майданчик. Стосовно самої будівлі кафе-бару під літ. «А» та інших споруд вказані судові рішення відношення не мають.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув і помилково зробив висновок про те, що спірне майно не є власністю сторін та підлягає знесенню.

Суд апеляційної інстанції вказані недоліки не виправив, відмовив у призначенні у справі судової будівельно-технічної експертизи та відхилив апеляційну скаргу.

Крім того, до державної реєстрації права власності на будівлю кафе-бару на підставі свідоцтва про право власності від 06 жовтня 2011 року, яке скасовано постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 28 січня 2014 року, право власності на зазначений об'єкт було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 сірпня 2010 року у справі № 2-2189/2010, яке до теперішнього часу не скасоване та є чинним.

Таким чином, правовстановлюючі документи у ОСОБА_5 на будівлю кафе-бару наявні, тому суд апеляційної інстанції, вважала, діяв упереджено та необ'єктивно.

Відмовивши у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції обмежив її права на доведення у справі тих обставин, на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог, тобто у порушення частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Суд апеляційної інстанції вказані недоліки не виправив.

Ураховуючи те, що відмова у задоволенні позову не ґрунтується на верховенстві права, скасування заходів забезпечення позову, що є похідним від рішення по суті спору, також є незаконним і необгрунтованим.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2008 року, а 19 листопада 2011 року уклали шлюб.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 лютого 2015 року у справі № 501/6364/14-ц встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу з 25 травня 2008 року по 19 листопада 2011 року.

06 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Іллічівськом міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області від 29 вересня 2011 року № 580 видано на ім'я ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на будівлю кафе-бару; об'єкт розташовувався по АДРЕСА_1; у цілому складався з будівлі кафе-бару загальною площею 218,7 кв. м зі спорудами: № 1 - піч, І - літній майданчик; державна реєстрація права власності на підставі вказаного свідоцтва проведена 09 квітня 2015 року. За змістом рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області від 29 вересня 2011 року № 580 свідоцтво про право власності на будівлю кафе-бару видано замість рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 серпня 2010 року (а.с. 18, 19, 20 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області від 26 квітня 2012 року №240 «Про внесення змін до рішення виконкому Іллічівськом міської ради від 29 вересня 2011 року № 580 «Про видачу ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на будівлю кафе-бару зі спорудами за адресою: АДРЕСА_1, та скасування свідоцтва про право власності від 16 жовтня 2011 року НОМЕР_1» скасовано вищевказане свідоцтво.

Постановою Вищого господарського суду України від 23 квітня 2015 року залишено без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13 січня 2015 року у справі № 916/679/13, якою залишено без змін рішення господарського суду Одеської області від 14 липня 2014 року про задоволення позову Іллічівської міської ради Одеської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про розірвання договору оренди твердого покриття від 24 вересня 2010 року, укладеного на підставі рішення ради від 29 травня 2009 року № 554-У між Іллічівською міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5, зобов'язано ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 78,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно збудованих споруд, означених у технічному паспорті КП «Бюро технічної інвентаризації» від 13 вересня 2010 року під літ. № 1 - піч та І - літній майданчик; зобов'язано ОСОБА_5 повернути самовільно зайняту земельну ділянку (а.с. 155-157 т. 1).

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 28 січня 2014 року у справі № 501/5446/13 за позовом прокурора визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області від 29 вересня 2011 року № 580 «Про видачу ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на будівлю кафе-бару зі спорудами за адресом: АДРЕСА_1» в частині видачі свідоцтва про право власності на споруди № 1 - піч, І - літній майданчик.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності наявна інформація про скасування 02 серпня 2018 року державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на будівлю кафе-бару загальною площею 218,7 кв. м (об'єкт в цілому складається з будівлі кафе-бару зі спорудами: № 1 - піч, І - літній майданчик) на підставі свідоцтва про право власності, виданого 06 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Іллічівськом міської ради Одеської області. Скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна проведено на підставі постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 28 січня 2014 року № 501/5446/13-а (а.с. 253-254 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року та постанова Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року, статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки нею не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що спірне майно має статус спільного сумісного майна та підлягає поділу є безпідставними, оскільки спростовуються преюдиційними судовими рішеннями, якими зобов'язано ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 78,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно збудованих споруд, означених у технічному паспорті КП «Бюро технічної інвентаризації» від 13 вересня 2010 року під літ. № 1 - піч та І - літній майданчик; зобов'язано ОСОБА_5 повернути самовільно зайняту земельну ділянку.

При цьому суди надали належну правову оцінку доводам сторін та наданим ним доказам, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та судами правильно застосовані.

Інші доводи касаційної скаргивисновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Щодо ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року, то касаційне провадження в частині їх оскарження підлягає закриттю.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах касаційної інстанції.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Порядок та підстави касаційного оскарження судових рішень врегульовано у главі 2 розділу V ЦПК України 2004 року.

Особливість касаційного провадження полягає перш за все у специфічних об'єктах оскарження.

Законодавець у пунктах 1 та 2 частини першої статті 324 ЦПК України 2004 року як об'єкти касаційного оскарження зазначив: рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

У пункті 4 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема,скасування забезпечення позову.

Проте право оскарження у касаційному порядку таких ухвал після їх перегляду в апеляційному порядку положеннями цього Кодексу не встановлено, тому слід дійти висновку про те, що законом (положення пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України) визначено, що ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позовупісля їх перегляду в апеляційному порядку касаційному оскарженню не підлягають.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про скасування забезпечення позову та постанова апеляційного суду, якою ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 353, 389, 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в частині оскарження рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, Іллічівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Іллічівська міська прокуратура Одеської області, про визнання майна спільно сумісною власністю та поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк