печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2827/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В.

при секретарі Ткаченко Ю.М

представника відповідача ОСОБА_1 .

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про відшкодування майнової шкоди та стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України про відшкодування майнової шкоди та стягнення компенсації.В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 1945 році були примусово переселені з Польщі в Україну. На території Польщі ними були залишені господарські будівлі, а також земля сільськогосподарського призначення в розмірі 4, 44 гектарів. Однак, станом на 2011 рік відсутній закон, який би вирішував питання повернення майна, яке було залишене на території Польщі під час переселення, Позивач вважає, що саме Кабінет Міністрів України зобов`язаний звернутися з законодавчою ініціативою з цього питання та, разом з тим, виплатити ОСОБА_2 кошти за втрачене на території Польщі майно. Тому просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію в розмірі 5 105 847 грн. в якості відшкодування втраченого на території Польщі власного майна в наслідок примусового переселення. Просив розглядати справу в його відсутність, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надав відзив.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 23.05.2018р. відкрито провадження в порядку загального провадження.

Суд , заслухавши пояснення представника відповідача , дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого.

Судом встановлено .

Згідно із частинами першою та другою статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Встановлено , що жодним нормативно-правовим актом чинним на момент звернення Позивача до Уряду про виплату відшкодування та на момент звернення ОСОБА_2 до суду не передбачено право та/або обов`язок Кабінету Міністрів України затверджувати порядок відшкодування внаслідок переселення українців з території Польщі в Україну у 1944-1946 роках.

Стаття 56 Конституції України передбачає право Уряду звертатися з законодавчою ініціативою, а не передбачає такого обов`язку.

Разом з тим, відповідно до листа Міністерства юстиції України від 21.09.2011 № 9764-0-4-11/7.1, що станом на 12.09.2011 народним депутатом України Косівим М.В. внесено проект Закону України «Про визнання депортованими громадян України, які у 1944-1951 роках були примусово переселені з території Польської Народної Республіки на територію СРСР.

На момент звернення Позивача до суду вищевказаний проект Верховною Радою України не прийнято, будь-які посилання Позивача на бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невнесення відповідного проекту рішення на розгляд Верховної Ради України як на підставу відсутності законодавчого регулювання виплати відшкодування внаслідок переселення українців з території Польщі в Україну у 1944-1946 роках є безпідставною.

Позивач зазначає, що він був переселений з території Польщі в 1945 році, стверджує, що на нього поширюються положення Угоди між Урядом Української Радянської Соціалістичної Республіки та Польським Комітетом Національного визволення «Про евакуацію українського населення з території Польщі і польських громадян з території УРСР» від 09.09.1944.

Однак, на даний час питання виплати компенсації за майно залишене на території Польщі під час переселення українців з території Польщі в Україну у 1944- 1946 роках чинним законодавством України не врегульовано.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно з інформацією, викладеною в листі Міністерства юстиції України від 21.09.2011 № 9764-0-4-11/7.1 розрахунки з переселенцями проводилися відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.08.1948 року № 1648 «Про порядок проведення взаємозаліків з переселенцями з Польщі та Чехословаччини після грошової реформи» через обласні, районні, міські та селищні фінансові відділи в порядку, визначеному Інструкцією по здійсненню Угоди між Урядом Української Радянської Соціалістичної Республіки і Польським комітетом національного визволення про евакуацію українського населення з території Польщі і польських громадян з території УРСР від 1944 року.

До 1975 року витрати на проведення розрахунків з такими переселенцями передбачалися в республіканському бюджеті УРСР. З 1975 року і до цього часу законами про бюджет УРСР та Державний бюджет України на відповідні роки кошти на проведення цих витрат не затверджувались.

Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він та члени його сім`ї, які були переселені в 1945 році з території Польщі не отримали відшкодування втраченого на території Польщі майна внаслідок такого переселення.

Відповідно до статті 96 Конституції України Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

Згідно із частиною першою статті 39 Бюджетного кодексу України розгляд та затвердження Державного бюджету України відбувається у Верховній Раді України за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України законом про Державний бюджет України визначаються, зокрема, загальні суми доходів, видатків та кредитування державного бюджету (з розподілом на загальний та спеціальний фонди).

Відтак, з огляду на те, що чинним на момент звернення Позивача до Уряду Законом України «Про Державний бюджет» не передбачено жодних видатків на виплату відшкодування втраченого на території Польщі майна внаслідок переселення на територію УРСР відповідно до Угоди, Кабінет Міністрів України не має права здійснювати будь-які виплати, які не передбачені Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статтею 133 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Відтак, Кабінет Міністрів України видає нормативно-правові акти виключно на підставі та на виконання приписів Конституції України, законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України.

Водночас, з огляду, що станом на дату подання позову ані Конституція України, ані жодний інший нормативно-правовий акт не передбачає зобов`язання та/або права Кабінету Міністрів України приймати постанову щодо виплати компенсації за майно, залишене під час примусового виселення з території Польщі у 1944-1946 роках, Уряд не має жодних правових підстав приймати таку постанову.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом вищезазначеної статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

В даному випадку відсутні всі елементи складу цивільного правопорушення, визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, зокрема, протиправна поведінка, збитки як такі та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками.

Позивачем не подано доказів, що підтверджують факт завдання шкоди безпосередньо внаслідок неправомірної бездіяльності Уряду, розмір завданої шкоди, а також докази того, що Кабінет Міністрів України є особою, яка завдала шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Стаття 22 ЦК України дає виключні визначення тих юридичних фактів, які можуть бути визнані збитками - реальні збитки та упущена вигода.

Відповідно до ст. З Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, Позивач зазначає, що вартість залишеного майна родиною ОСОБА_2 становить 5 105 874 грн.

Однак, відповідні розрахунки вартості земельної ділянки, курсу карбованця 1945 року до гривні 2018 року та інші розрахунки є безпідставними та не можуть бути прийняті судом до увагу, адже базуються виключно на статтях ЗМІ незрозумілого характеру та походження і не мають нічого спільного з реальною оцінкою нібито залишеного майна Позивача за яке, зі слів ОСОБА_2 , він та його родина не отримали компенсацію.

Відтак, відсутні будь-які підстави для стягнення з Кабінету Міністрів України на користь Позивача в розмірі 5 205 847 грн. в якості відшкодування шкоди, передбаченої статтею 1173 ЦК України. Тому позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 22,1173 ЦК України , 12,13,77,79, 81,263,264,27,354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про відшкодування майнової шкоди та стягнення компенсації.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту .

Дата складання повного тексту рішення 28.12.2019р.

Суддя Остапчук Т.В.