КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/89/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Кулішенка Ю.М., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі за позовом комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - КП «ЦОС Шевченківського району») звернулося до суду указаним вище позовом, в якому з урахуванням уточнень просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 1 березня 2004 року по 1 липня 2014 року у загальному розмірі 38 770,45 грн., з яких 28 080,15 грн. - основний борг, 8 200,53 грн. - інфляційні втрати, 2 489,77 грн. - 3 % річних, а також понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначено , щоОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, до якої позивачем надаються комунальні послуги, а саме послуги централізованого водопостачання, водовідведення та опалення, постачання природного газу, а також утримання будинку та прибудинкової території. Проте відповідачі належним чином не оплачують спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість, погашення якої вони ігнорують.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь КП «ЦОС Шевченківського району» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 1 липня 2012 року по 1 липня 2014 року у розмірі основної суми боргу 11 253,23 грн., інфляційні нарахування у розмірі 1 326,04 грн., 3 % річних від суми боргу у розмірі 676,12 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн., а всього у загальному розмірі 13 498,99 грн. в рівних частках по 4 499,66 грн. з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог КП «ЦОС Шевченківського району» відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині стягнення заборгованості з оплати холодного водопостачання, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову у цій частині відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було обґрунтовано та підтверджено належними доказами обсяги холодного водопостачання, які щомісячно змінювалися та лягли в основу розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги. Саме через нічим не підтверджені обсяги холодного водопостачання, які були досить значними, відповідач не оплачував житлово-комунальні послуги, а його спроби з'ясувати це питання в позасудовому та судовому порядку виявилися марними.

За правилом частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в частині часткового задоволення позову про стягнення заборгованості з оплати холодного водопостачання.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «ЦОС Шевченківського району» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Зазначило, що у квартирі відповідачів за період часу, який зазначений в позові, були відсутні квартирні засоби обліку, а нарахування за послуги постачання холодної води і водовідведення велося відповідно до показників загальнобудинкових лічильників.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що КП «ЦОС Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» було перейменоване з комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31 жовтня 2001 року.

Згідно пункту 2.2. статуту КП «ЦОС Шевченківського району» основними напрямками підприємства є, зокрема, забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 серпня 1997 року, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних долях є співвласниками квартири АДРЕСА_1, загальною площею 58,2 кв. м, до якої позивачем надаються комунальні послуги.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідачів перед позивачем існує заборгованість за житлово-комунальні послуги, загальний розмір якої згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 1 березня 2004 року по 1 липня 2014 рокустановить 28 080,15 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи, виходив з того, що відповідачі отримують від позивача житлово-комунальні послуги, проте повністю їх не оплачують. Правовідносини, які передбачають обов'язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати є грошовим зобов'язанням за своєю юридичною природою, а тому за прострочення його виконання підлягають застосування наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України. При цьому позивачем при зверненні до суду за захистом свого порушеного права пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, тому стягнення заборгованості обмежується останніми трьома роками перед зверненням позивача до суду.

Так, порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загальногокористування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до статті 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач також зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 фактично не заперечує, що послуги з централізованого водопостачання та водовідведеннянадавалися КП «ЦОС Шевченківського району» до квартири АДРЕСА_1, проте не погоджується з обсягами холодного водопостачання, які щомісячно змінювалися та лягли в основу розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, вважає їх необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами у справі.

Відповідно до положень статтей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що за клопотанням представника відповідача 4 лютого 2016 року суд першої інстанції витребував у позивача детальний помісячний розрахунок вартості холодного та гарячого водопостачання і водовідведення із зазначенням підстав визначення конкретного обсягу водопостачання та водовідведення для споживача ОСОБА_5, а також підстав щомісячної зміни обсягів наданих послуг.

На виконання вимог суду КП «ЦОС Шевченківського району» надало інформацію щодо розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 АДРЕСА_1, згідно якої за період з 1 липня 2012 року по 1 липня 2014 року тариф за 1 куб. м холодної води та водовідведення складає 3,50 грн. відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 858 від 31 травня 2011 року, однак у зв'язку з тим, що відповідачі не мають квартирного засобу обліку холодної води вони повинні оплачувати послуги згідно з показаннями будинкового засобу обліку, вартість яких розподіляється між споживачами, пропорційно кількості мешканців квартири.

За положеннями пункту 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Пунктом 11 цих Правил установлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Враховуючи, що відповідачами не надано суду доказів встановлення у їх квартирі засобів обліку холодної води і водовідведення у період часу, за який позивач просив стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги, а нарахування плати за холодне водопостачання проводилося позивачем на підставі фактичних показників будинкового приладу обліку на одну особу з розрахунку встановлених тарифів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову у цій частині.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко