Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 725/2105/14-ц

провадження № 61-19449св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 13 червня 2016 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі -

АКІБ «УкрСиббанк»), яке в подальшому перейменовано в ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого, останньому було надано кредитні кошти в розмірі 44 тис. доларів США зі сплатою 13,90 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 03 жовтня 2018 року. У подальшому

25 серпня 2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до вказаного договору про надання споживчого кредиту

від 04 жовтня 2007 року щодо зміни графіка погашення кредиту.

На забезпечення виконання умов указаного договору між банком та ОСОБА_3 04 жовтня 2007 року було укладено договір поруки.

ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього перед банком станом на 23 жовтня

2015 року виникла заборгованість у розмірі 39170,55 доларів США та пеня у розмірі 187 949,23 грн.

Посилаючись на ці обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 39170,55 доларів США та

187 949,23 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що під час підписання кредитного договору та додаткових угод, сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, які передбачені законодавством. Зокрема, в договорі не зазначено ціни договору, абсолютне дорожчання кредиту, відносне дорожчання кредиту, реальну відсоткову ставку по кредиту, сукупну вартість кредиту із врахуванням супутніх витрат. Крім того, кредитний договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту для споживача; дати та суми видачі кредиту; річної відсоткової ставки за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та сплати страхових сум. Також визначений банком порядок розрахунку процентів за користування кредитом, на його думку, є невірним та суперечить нормам чинного законодавства України. Більше того, працівником банку не було надано йому примірник кредитного договору.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту

від 04 жовтня 2007 року, недійсний.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2014 року зустрічний позов ОСОБА_2 об'єднано в одне провадження із первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк».

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня

2015 року у складі судді Вольської-Тонієвич О. В. позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 04 жовтня 2007 року в розмірі 39 170,55 доларів США, яка за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом

на 25 грудня 2015 року становить 899 355,83 грн та 187 949,23 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручитель має нести

цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань. Зустрічні позовні вимог визнано недоведеними та необґрунтованими. Банк надав позивачу інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, а також інформацію про всі витрати, пов'язані з одержанням кредиту, що також підтверджується відповідним графіком платежів. Вказані документи були підписані особисто позивачем, що свідчить про те, що він був з ними ознайомлений належним чином та, що всі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього в момент підписання.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_4, задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості та судових витрат скасовано. У задоволені позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» щодо солідарного стягнення з

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та договором поруки від 04 жовтня 2007 року відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції належним чином була надана правова оцінка доводам

ОСОБА_2 у зустрічному позові щодо порушення прав споживача при наданні споживчого кредиту та з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції на час отримання споживчого кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року за № 168, спростовано його доводи щодо порушення банком прав споживача. Не спростовують таких висновків суду першої інстанції й доводи апеляційної скарги. Також суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та підстави звернення з вимогами банку до суду внаслідок виникнення між сторонами, за позицією позивача, кредитних зобов'язань за договором від 04 жовтня 2007 року, укладення якого не заперечується ОСОБА_2 В, а лише заперечується виконання зобов'язань банку згідно пункту 1.5 вказаного договору в частині видачі 14 тис. доларів США готівки.

Також судом апеляційної інстанції визнано обґрунтованим висновок експерта № 25 від 09 червня 2016 року про відсутність заборгованості по основному зобов'язанню. Отже наявність заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем, і, як наслідок, перед поручителем не підтверджена.

Крім того, додатковою угодою № 1 від 25 березня 2009 року до основного договору без поручителя було погоджено зміни в додаток № 1 основного договору «графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», згідно якого із суми мінімально допустимої заборгованості за кредитом на кожен місяць було визначено ануїтетними платежами погашення кредиту в сумі 333,34 долара США зі зменшенням сплати з 12 щомісячних платежів в

2009 році на 3 платежі в 2009 році, зі зменшенням сплати з 12 щомісячних платежів в 2010 році на 9 платежів в 2010 році, а також було збільшено розмір платежів з 333,34 долара США на 666,68 доларів США з 11 листопада

2017 року до повного погашення заборгованості, що збільшує обсяг відповідальності поручителя через збільшення розміру щомісячних платежів, та пов'язаних з цим наслідків за порушення зобов'язання. Отже, відповідно до вимог статті 559 ЦК України порука є припиненою.

У січні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у порушення статей 147, 212 ЦПК України 2004 року судом апеляційної інстанції було прийнято висновок експертизи № 25 від 09 червня 2016 року як беззаперечний доказ, не встановивши дійсних прав та обов'язків сторін, які випливають із кредитного договору, не визначено обсяг відповідальності позивальника перед кредитором. Крім того, суд у рішенні посилається на неіснуючу додаткову угоду № 1 від 25 березня 2009 року, як на підставу для відмови у солідарному стягненні заборгованості. Щодо дійсно укладеної додаткової угоди № 1 від 04 жовтня 2007 року, то її було укладено в той же день, що і договір поруки, в пункті 5.1 якого поручитель підтвердив, що повністю розуміє всі умови основного договору, свої права та обов'язки за договором поруки.

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк», у якому він просить касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 04 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 193 Чернівецького управління Подільського регіонального департаменту Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір

(а. с. 5-12, т. 1).

Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, відповідач

ОСОБА_2 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 44 тис. доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення не пізніше 03 жовтня 2018 року.

04 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту (а. с. 171, т. 2).

Вказаною угодою додано до кредитного договору додаток № 2 графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, додаток № 3 тарифи банку. Також викладено в новій редакції деякі пункти кредитного договору

(а. с. 171-177, т. 2).

25 березня 2009 року та 25 серпня 2009 року, між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткові угоди № 1 та № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 04 жовтня 2007 року щодо зміни графіка погашення кредиту (а. с. 178-181, т. 2).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 04 жовтня 2007 року було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань

(а. с. 17-18, т. 1).

Крім того, умовами договору поруки було визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору (підпункт 1.3.). Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (підпункт 1.4). Причини невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за договором (підпункт 1.5).

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, у визначений в договорі строк кошти не повернув, чим порушив умови укладеного між сторонами договору та відповідно прострочив виконання взятих на себе зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості по сплаті кредиту, яка згідно із наданим позивачем розрахунком, станом

на 23 жовтня 2015 року становить 39 170, 55 доларів США та 187 949,23 грн, з яких 29 587,85 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом;

9 582,70 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 121 088,97 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 66 860,26 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а. с. 214-227, т. 2).

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 500 від 12 серпня 2015 року, проведеної спільним підприємством «Західно-Українським Експертно-Консультативний Центр» здійснений та наданий банком розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 по сплаті процентів за кредит, погашення основної суми боргу перед банком відповідає дійсному розміру заборгованості. Також відповідає умовам договору про надання споживчого кредиту та додатку №1 до договору розмір нарахованої суми штрафних санкцій, зокрема пені, що відображений в розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Крім того, нарахування штрафних санкцій, зокрема збільшення відсоткової ставки до подвійного розміру відсоткової ставки, відповідає умовам додаткової угоди № 1 від 04 жовтня 2007 року до договору про надання споживчого кредиту (а. с. 148-158, т. 2).

Згідно із висновком № 25 судово-економічної експертизи від 09 червня

2016 року, проведеної судовим експертом Перепелюк С. М., станом

на 23 жовтня 2015 року за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року та додатковими угодами до нього № 1 від 25 березня та № 2 від 25 серпня

2009 року та із врахуванням повернутих коштів на виконання кредитних зобов'язань згідно визначених в розрахунку банку сум, заборгованість відсутня, існує переплата в сумі 4 200,57 доларів США (а. с. 154-169, т. 3).

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (стаття 541 ЦК України).

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (стаття 543 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.

З урахуванням вищенаведених обставин, при вирішенні спору судами правильно застосовано норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості із позичальника та поручителя.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що додатковою угодою № 1

від 25 березня 2009 року до кредитного договору від 04 жовтня 2007 року були внесені зміни відповідно до яких збільшився обсяг відповідальності поручителя не відповідає дійсності, оскільки вказаною додатковою угодою внесено зміни до графіку повернення кредиту, що не є збільшенням обсягу відповідальності за договором поруки.

Обґрунтовуючи своє рішення висновком № 25 судово-економічної експертизи від 09 червня 2016 року, проведеної судовим експертом Перепелюк С.М., апеляційним судом не надано жодної оцінки висновку судово-економічної експертизи № 500 від 12 серпня 2015 року, проведеної спільним підприємством «Західно-Українським Експертно-Консультативний Центр» чи порушено положення частини другої статті 212 ЦПК України

2004 року, відповідно до якої жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначив характер правовідносин між сторонами та правильно застосував закон, що їх регулює.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 13 червня 2016 року скасувати, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці

від 25 грудня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк