Провадження № 2/760/360/19
В справі № 760/5685/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача- ОСОБА_4

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачів- ОСОБА_6., ОСОБА_3

представника відповідачів- ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення;

та за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- вселити його у квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та підсобними приміщеннями у цій квартирі, надавши комплект ключів від даної квартири;

- виселити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Посилається в позові на те, що в квартирі АДРЕСА_1 він зареєстрований з 28 листопада 2011 року.

Разом з ним в зазначеній квартирі зареєстровано ще дві особи - відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З самого народження і до 2004 року він з батьками проживав в зазначеній квартирі, звідки в 2004 році з'їхав разом з матір'ю через те, що сімейні стосунки між батьками не склалися.

В подальшому він з матір'ю проживав за адресою: АДРЕСА_2.

Після реєстрації в квартирі та досягнення повноліття він неодноразово намагався вселитися у квартиру, однак відповідачі чинять йому перешкоди в цьому,що стало причиною його неодноразових звернень до правоохоронних органів.

При зверненні до поліції 11 березня 2017 року йому стало відомо, що в спірній квартирі проживають відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які не зареєстровані в ній.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2014 року, відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було відмовлено в позові про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі.

На даний час він має намір вселитися в квартиру, де він зареєстрований, вживав заходів для проживання у даній квартирі, проте відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 постійно чинять йому перешкоди в користуванні квартирою.

Вважає, що з метою створення йому перешкод у вселенні в квартиру в ній стали проживати відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 23 червня 2017 року справа була об»єднана з іншою цивільною справою за участю сторін, а саме: справою за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Відповідачі та представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в судовому засіданні проти первісного позову заперечували.

Посилалися на те, що позивач з народження в спірній квартирі не проживав, був зареєстрований в АДРЕСА_1 лише в грудні 2011 року без їх відома та з метою позбавлення їх права користування житловим приміщенням у спірній квартирі.

За останні шість місяців відповідач неодноразово викликав поліцію з метою фіксування факту порушення його прав з їх боку, не дивлячись на те, що вони його прав на користування квартирою не порушують, хоч і заперечують це право.

Звертаючись до суду з позовом, просять визнати позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі та зняти його з реєстраційного обліку в квартирі, посилаючись на те, що він в квартирі ніколи не проживав і був зареєстрований лише в 2011 році.

Після реєстрації в квартирі також не проживав, його особистий речей у квартирі немає, витрат по утриманню квартири не несе.

Він ніколи не був членом їх сім»ї чи будь-кого з них, в квартирі ніколи не проживав, а тому не може вважатися тимчасово відсутнім наймачем, або членом сім`ї наймача, а його реєстрація в квартирі, здійснена матір'ю, свідчать про намір позбавити їх належного їм права користування житловим приміщенням.

Виходячи з цього, просять відмовити в первісному позові, за задовольнити їх позов.

Позивач та його представник проти позову відповідачів заперечували з підстав, викладених у первісному позові.

Крім того, зазначили, що відповідачі уже намагалися визнати його таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням, однак рішенням суду їм у цьому було відмовлено.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та не знаходить підстав для задоволення позову відповідачів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, в разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач з 2011 року зареєстрований у АДРЕСА_1.

Крім нього в квартирі зареєстровані також відповідачів справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6

/ а.с. 13 - 14 /

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2014 року, було відмовлено в позові відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

За змістом рішення суду в спірній квартирі не було створено умов для проживання у ній неповнолітньої дитини, яким на той час був позивач, житло перебувало в антисанітарному стані, використовувалось як притон для наркозалежних осіб.

Зазначені обставини були визнані судом поважними для непроживання у спірній квартирі позивача, на той час неповнолітнього.

Встановлено також, що після досягнення повноліття позивач неодноразово намагався скористатися своїм правом проживання у спірній квартирі, однак йому в цьому чинилися перешкоди з боку відповідачів.

Дані обставини підтверджуються матеріалами перевірок органів поліції за результатами конфліктів, що виникали між сторонами, пов»язаних з намаганням позивача вселитися в квартиру, та перешкод у цьому з боку відповідачів.

/ т.1, а.с.19 - 22; 26 - 31; 138 - 158 /

З даних матеріалів, зібраних протягом 2013-2018 років, вбачається, що відповідачі не визнають право позивача на проживання в квартирі і вважають незаконною його реєстрацію в квартирі завдяки незаконним діям його матері.

Дані обставини, а саме перешкоди з боку відповідачів на вселення позивача в квартиру підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які зазначили, що періодично приїздили з позивачем до спірної квартири, позивач був з особистими речами, намагався потрапити в квартиру, однак його до неї не до впускали, двері не відчиняли.

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членами сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Позивач та його представник у судовому засіданні зазначили, що після досягнення повноліття він неодноразово намагався реалізувати своє право на проживання в спірній квартирі, однак позбавлений такої можливості внаслідок перешкод у цьому з боку відповідачів.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст.ст.77- 79ЦПКУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Виходячи з викладеного вище, надані сторонами докази та заперечення, суд вважає обгрунтованими твердження позивача щодо перешкод з боку відповідачів у вселенні та користуванні спірною квартирою, його непроживання в ній є поважним, а тому підстави для задоволення вимог відповідачів про визнання позивача таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у спірній квартирі відсутні.

Звертаючись до суду, позивач просить також виселити з спірної квартири відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7

В той же час, про їх проживання в квартирі в позові не зазначає і будь-якими доказами, визначеними законом, їх проживання в квартирі не підтвердив.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в спірній квартирі не зареєстровані.

Це ж підтверджується довідкою ф№3 від 08 лютого 2017 року.

/ т.1, а.с. 14 /

Будь-яких доказів їх проживання в квартирі, в порядку ст.ст.76 - 81 ЦПК України, позивач та його представник суду не надали.

Відповідачі та представник відповідачів проживання даних відповідачів у спірній квартирі заперечують, посилаючись на те, що вони мають інше житло, в якому зареєстровані та проживають.

За таких обставин, відсутності доказів їх проживання в спірній квартирі, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Суд при цьому не приймає до уваги пояснення відповідачів,а також надані ними акти про непроживання позивача в квартирі, пояснення свідка ОСОБА_11 з цього приводу, так як свого непроживання в спірній квартирі позивач не заперечував, а суд прийшов до висновку про його непроживання в квартирі з поважних причин внаслідок перешкод з боку відповідачів.

Крім того, звертає на себе увагу та обставина, що дані акти складалися протягом листопада 2016 - березня 2017 року, особами, які не проживають у будинку та є жителями вул. Туполєва та Новопольової в м. Києві.

/ т.1, а.с. 101 - 106 /

Судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований у спірній квартирі за місцем реєстрації та проживання батька в 2011 році, тобто в 3-х річному віці, за рішенням обох батьків.

Відповідно до ч.ч.4,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

З точки зору ст.242 ЦК України батьки є законними представниками інтересів своїх дітей, і однією з функцій такого представництва є управління їх майном. Майном малолітньої дитини в силу закону батьки управляють без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального, культурногота соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для нього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Тобто, обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто батьків.

Згідно з ч. 2 ст. 18 даного Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як член сім'ї наймача або власника жилого приміщення.

Діти є членами сім»ї як матері, так і батька, не дивлячись навіть на неперебування ними в шлюбі та їх окреме проживання, і позивач був зареєстрований у спірній квартирі за місцем проживання свого батька.

Таким чином, право користування житловим приміщенням у дітей є похідним від права їх батьків, а тому позивач набув права користування та проживання в спірній квартирі.

З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Враховуючи ці обставини та викладене вище, перешкоди в користуванні позивачем спірною квартирою,суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог у частині вселення в квартиру, усунення перешкод у користуванні нею та зобов»язання надати ключі від квартири.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 29, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 9, 61, 64, 65, 71,72 ЖК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 -284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_6, ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від квартири.

В решті позову відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 19 лютого 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва