Справа № 442/4941/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/815/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Львів

Справа № 442/4941/14-ц

Провадження № 22-ц/811/815/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю ОСОБА_1 В.М., представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2019 рокуу складі судді Крамар О.В.

у справі

за позовом ОСОБА_4 про розстрочку заборгованості по сплаті аліментів у справі за №442/4941/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд із заявою, в якій просить розстрочити виконання Дрогобицького міськрайонного суду у справі № 442/4941/14-ц терміном на один рік по 6500 грн. щомісячно, крім сум щомісячної сплати аліментів.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про розстрочку заборгованості по сплаті аліментів у справі № 442/4941/14-ц ( ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів) відмовлено.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_4 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 22.07.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області постановлено рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 в розмірі 2/5 частини від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму. Рішення суду він не отримував, дізнався про таке від ОСОБА_5 , після чого почав сплачувати аліменти їй, передаючи гроші особисто ОСОБА_5 .

Проте, незважаючи на те, що він по мірі можливості сплачував аліменти , в кінці 2018 року отримав виклик в виконавчу службу, де йому вручили розрахунок заборгованості за весь період з моменту винесення рішення.

Згідно вказаного розрахунку, сума заборгованості становить 78 129 грн 27 коп, яку він не в змозі сплатити одним платежем.

Вказує, що майна для реалізації на таку суму в нього немає, також на даний час немає постійного місця роботи та ним здійснюється догляд за особою яка досягла 80 років.

Посилається на ст.. 197 СК України відповідно до якої платник аліментів може просити суд надати йому можливість сплатити заборгованість певними частками а не повністю, тобто розстрочити платежі.

З огляду на зазначене просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2019 рокускасувати та постановити нове рішення, яким розстрочити виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області терміном на один рік по 6500 гривень щомісячно, крім щомісячної сплати аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що рішенням Дрогобицького міськорайонного суду Львівської області від 22 липня 2014 року вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 700 грн щомісячно, у твердій грошовій сумі, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення донькою повноліття.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 09.10.2014 р. по справі №442/4941/14 рішення Дрогобицького міськорайонного суду Львівської області від 22 липня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_4 аліменти на утримання його малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2/5 частини від його заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з липня 2014 р. до досягнення повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах складеного старшим державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Костишин Н.Р. від 17.09.2018 р. №09-13/В-13, розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 78129,27 грн., при цьому з серпня 2014 р. по серпень 2018 р. відповідач не сплатив жодних аліментів.

З наданих заявником квитанцій про оплату вбачається, що останній почав оплачувати аліменти лише з того моменту, коли було подано позов до суду з вимогою про позбавлення його батьківських прав, тобто з вересня 2018 року, однак заборгованості фактично не погашає.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції прийшов до висновку, що доказів на існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду про стягнення аліментів чи роблять його неможливим заявником не надано та окрім того рішення про стягнення аліментів не потребує розстрочення, оскільки має періодичний, щомісячний характер.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконане7повністю.

При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Відповідно до ч.1-5 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 10 Постанови Верховного Суду України № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року з наступними змінами і доповненнями, задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 не наводить належних підстав для відстрочення виконання рішення суду. Посилання апелянта на відсутність постійного місця роботи не може слугувати підставою для задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Отже доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді