Провадження № 2-о/369/269/19
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Середенко Б.С.,

за участі представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 заявник звернувсядо суду із даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що в мережі Інтернет була розміщена стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», яка ІНФОРМАЦІЯ_4. о 03:06 була опублікована на веб-сайті http://www.open-ua.net за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5, а також з посиланням на вказаний веб-сайт ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13:10 опублікована на веб-сайті http://from-ua.comза посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6, що про нього була поширена наступна інформація, що безпосередньо стосується ОСОБА_2 :

«ІНФОРМАЦІЯ_7»

«ІНФОРМАЦІЯ_8»

«ІНФОРМАЦІЯ_9.»

«ІНФОРМАЦІЯ_10.»

«ІНФОРМАЦІЯ_11.»

«ІНФОРМАЦІЯ_12»

Встановити осіб, які поширили таку інформацію (як власників веб-сайтів, так і авторів публікації), не виявилось можливим, незважаючи на адвокатські запити до відповідних установ.

Вказав, що дана інформація розміщена в мережі Інтернет, стосується його особи безпосередньо, є недостовірною, негативною та порушує його права. Вказав, що він є публічною особою, веде активну громадську та публічну діяльність, але дана інформація порушує особисті немайнові права заявника на повагу до його честі, гідності, недоторканості його ділової репутації. Жодних неправомірних дій ним не вчинялось, а дана інформація носить також дискредиційний характер.

Просив суд встановити факт недостовірності інформації та спростувати інформацію, яка порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 на повагу до його гідності та честі, недоторканості його ділової репутації, що була поширена в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03:06 на веб-сайті http://www.open-ua.netв статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 наступного змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ_7»

«ІНФОРМАЦІЯ_14»

«ІНФОРМАЦІЯ_9.»

«ІНФОРМАЦІЯ_10.»

«ІНФОРМАЦІЯ_11.»

«ІНФОРМАЦІЯ_12»

Встановити факт недостовірності інформації та спростувати інформацію, яка порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 на повагу до його гідності та честі, недоторканості його ділової репутації, що була поширена в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13:10 на веб-сайті http://from-ua.com в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_15 наступного змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ_7»

«ІНФОРМАЦІЯ_16»

«ІНФОРМАЦІЯ_9.»

«ІНФОРМАЦІЯ_10.»

«ІНФОРМАЦІЯ_11.»

«ІНФОРМАЦІЯ_12»

У судовому засіданні представники заявника заяву підтримав. Просив задоволити подану заяву в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає, що подану заяву слід задоволити, виходячи із наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 03:06 на веб-сайті http://www.open-ua.net в статті, яка не містить автора, з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 розміщено інформацію наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_17Також ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13:10 в мережі Інтернет на веб-сайті в якій не вказано автора, з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_15 розміщено інформацію наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_18

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

З огляду на те, що публікації були розміщені на веб-сайтах без посилання на автора такої публікації, встановити прізвище, ім`я та по-батькові автора є неможливим.

В той же час, в Україні на сьогоднішній день зберігання та надання за запитом відомостей про власників веб-сайтів, фіксацію та дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, а також здійснення інших функцій адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адрес українського сегмента мережі Інтернет, здійснюють акредитовані центри Об`єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр» відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену «.UА» та ст. 56 Закону України «Про телекомунікації».

На підтвердження вжитих заходів для встановлення авторів та власників веб-сайтів, в інтересах заявника були направлені адвокатські запити до Департаменту «Центр компетенції» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», акредитація якого підтверджується Свідоцтвом про акредитацію, виданим ОП «УМІЦ» від 22.11.2017р.

Як вбачається з довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 04.02.2019 р. № 36/2019-Д-ЦК, виданої Центром Компетенції УЦПНА, відомості про власників веб-сайту http://www.open-ua.net, в українському сегменті мережі Інтернет встановити неможливо.

Як вбачається з довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 18.01.2019 р. № 15/2019-Д-ЦК, виданої Центром Компетенції УЦПНА, , відомості про власників веб-сайту http://from-ua.com, в українському сегменті мережі Інтернет встановити неможливо.

Крім того, в даних довідках також зазначено, що згідно із Законом України «Про авторське право і суміжні права»: власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу (ст. 1); власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (/?НОІ8) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (/?НОІ8) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом "в" цієї частини (ч. 11 ст. 52-1).

При цьому заявник просить захистити свої порушені права на території України, на яку поширюється юрисдикція українських судів, а власника веб-сайту в українському сегменті мережі Інтернет встановити неможливо.

Окрім цього в даних довідках реєстраціядоменних імен та замовлення послуг

хостингу здійснюється в онлайн-режимі. При цьому, реєстрант доменного імені та отримувач послуг хостингу під особисту відповідальність зазначає свої дані без їх додаткової перевірки реєстратором та хостинг-провайдером.

В той же час, відповідно до довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 04.02.2019 р. № 36/2019-Д-ЦК з метою встановлення власника веб- сайту http://www.open-ua.netможливовитребувати:

- дані про реєстранта доменного іменіopen-ua.net - у реєстратора цього доменного імені eNom.Inc;

- дані про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб- сайту http://www.open-ua.netна спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг-провайдера цього веб-сайту eNom, Inc;

- дані про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб- сайту: http://www.open-ua.netу мережі Інтернет - у реєстранта доменного імені open-ua.net та/або отримувача послуг хостингу.

Крім того, відповідно до довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 18.01.2019 р. № 15/2019-Д-ЦК з метою встановлення власника веб- сайту http://from-ua.comможливо витребувати:

- дані про реєстранта доменного імені from-ua.com - у реєстратора цього доменного імені -

DomainPeople, Inc та компанії, що надає послуги щодо забезпечення конфіденційності даних в мережі Інтернет-WHOISPROTECTORINC;

- дані про отримувача послугхостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб- сайту http://from-ua.comна спеціалізованомувеб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг-провайдера цьоговеб-сайту - CloudFlare.Inc;

- дані про володільця обліковогозапису, що використовується для розміщення веб- сайту:http://from-ua.comу мережі Інтернет - уреєстранта доменного імені from-ua.com та/або отримувача послуг хостингу.

Відповідно до матеріалів справи представник заявника з метою встановлення власників веб-сайтів звернувся з адвокатським запитом наступних компаній eNom, Inc., DomainPeople, Inc., WHOISPROTECTORINC., CloudFlare.Inc.. Проте станом на день подачі заяви від вказаних осіб не було отримано відповіді на адвокатські запити.

Докази протилежного матеріали справи не містять. На підставі наведеного та з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що дана заява може бути розглянута в окремому провадженні.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.30 ЗУ «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У відповідності до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до абзацу 1 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певно фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, для задоволення вимог позивача потрібно довести не лише факт поширення інформації та те, що поширена інформація стосується позивача, а й те, що поширена інформація є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача.

На тому, що оціночні судження не можуть бути спростовані, наголосив також Верховний Суд України, відповідно до статті 277 ЦК, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (абзац 3 п. 19 Постанови).

Твердження про те, що у статтях вислови «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_16», «ІНФОРМАЦІЯ_9.», «ІНФОРМАЦІЯ_19.», «ІНФОРМАЦІЯ_11.», «ІНФОРМАЦІЯ_12»- поширено недостовірні дані, які порушують особисте немайнове право заявника, тобто, право на недоторканість ділової репутації є власною оцінкою автора, яка ґрунтується на його особистих трактуваннях матеріалів та документів, які були надані ним..

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь - які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейський суд з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним той факт, що на веб-сайтах http://www.open-ua.net та http://from-ua.com поширило недостовірну інформація, яка не відповідає дійсності та ганьбить честь і гідність заявника, та підлягає спростуванню тим же способом, яким вона була поширена.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі ст. ст. 3, 8, 22, 28, 32, 34, 36, 55 Конституції України, ст. ст. 3, 15, 16, 23, 269, 271-273, 275-278, 280, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 46, 48, 49 Закону України «Про інформацію», керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування задоволити.

Встановити факт недостовірності інформації та спростувати інформацію, яка порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 , що була поширена в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03:06 на веб-сайті http://www.open-ua.netв статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 наступного змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ_7»

«ІНФОРМАЦІЯ_16»

«ІНФОРМАЦІЯ_9.»

«ІНФОРМАЦІЯ_10.»

«ІНФОРМАЦІЯ_11.»

«ІНФОРМАЦІЯ_12» та ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13:10 на веб-сайті http://from-ua.comв статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_20 змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_7»

«ІНФОРМАЦІЯ_16»

«ІНФОРМАЦІЯ_9.»

«ІНФОРМАЦІЯ_10.»

«ІНФОРМАЦІЯ_11.»

«ІНФОРМАЦІЯ_12»

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич