ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/158/19Головуючий по першій інстанції Чубай В.В.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника позивача Глущенка Олександра Сергійовича на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року про залишення без розгляду позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (законний представник ОСОБА_3 ) до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чорнобаївського районного нотаріального округу Черкаської області Бабак Олег Володимирович, про визнання договорів дарування недійсними, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року представник ОСОБА_3 , який в свою чергу являється опікуном ОСОБА_2 - адвокат Глущенко О.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чорнобаївського районного нотаріального округу Черкаської області Бабак О.В. про визнання договорів дарування недійсними.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року позов ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на момент звернення до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними позивач не мала цивільної процесуальної дієздатності внаслідок визнання її недієздатною, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 225 ЦК України щодо можливості опікуна пред`явити такий позов, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

В апеляційній скарзі, представник позивача Глущенко О.С. вказує, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у справі про визнання договорів дарування недійсними позивачем повинна бути саме ОСОБА_2 , оскільки саме її майнове право було порушено, а не її опікуна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вказують, що ордер адвоката Глущенко О .С. на представництво інтересів ОСОБА_3 , як опікуна ОСОБА_2 , виписаний 07.03.2019 року, тобто в той час, коли ОСОБА_2 ще була дієздатною, а договір на підставі якого виписаний ордер взагалі датований 15.07.2018 року.

Також зазначають, що норма частини 2 статті 225 ЦК України є спеціальною та наділяє опікуна правом на звернення до суду з позовом про визнання правочину недійсним саме у якості позивача, а не законного представника.

У відповіді на відзив адвокат Глущенко О.С. вказав, що ним було надано ордер в якому вказаного, що він має право на представництво ОСОБА_3 від імені та в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , та який виписаний на підставі договору про надання правничої допомоги з додатковими угодами. Крім того зазначає, що позиція відповідачів, що стаття 225 ЦК України наділяє опікуна правом на звернення до суду з позовом про визнання правочину недійсним саме у якості позивача є помилковою.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 1 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Як видно із матеріалів справи, 10 квітня 2019 року до суду першої інстанції представником ОСОБА_3 , який являється опікуном ОСОБА_2 - адвокатом Глущенко О.С. було подано позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними.

Відповідно до рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 березня 2019 року визнано недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Призначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над недієздатною ОСОБА_2 Вказане рішення вступило в законну силу 02 квітня 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Частиною 1 статті 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина 1 статті 40 ЦК України).

Згідно частини 4 статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 60 ЦПК України).

Як видно із поданої позовної заяви, її підписано адвокатом Глущенко О.С., який являється особою, якій законний представник доручив вести справу у суді. Підписання даного позову адвокатом, з яким законним представником сторони укладено договір про надання правничої допомоги повністю узгоджується та відповідає вимогам процесуального закону.

Згідно частини 1, 2 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун.

Аналізуючи зміст даної норми колегія суддів, звертає увагу, що в ній не міститься імперативного припису на звернення до суду опікуна, саме в якості позивача, а вказується на можливість реалізації права на захист недієздатної особи через свого опікуна, який діє в її інтересах.

Відповідно до змісту статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Тобто основним завданням правового інституту опіки та піклування є саме забезпечення захисту прав та інтересів, зокрема недієздатних осіб, і в такому випадку, законний представник, зокрема при зверненні до суду, діє не в своїх інтересах, а в інтересах особи над якою така опіка встановлена. Колегія суддів доходить висновку, що при зверненні до суду із позовом, зокрема про визнання правочину недійсним, законний представник діє не в своїх інтересах, а саме в інтересах особи права, якої він представляє особисто або ж через адвоката, і саме така особа являється позивачем у справі.

Щодо посилання відповідачів у відзиві на апеляційну скаргу на ту обставину, що адвокат Глущенко О.С. не мав права представляти інтереси ОСОБА_3 як опікуна ОСОБА_2 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Позовна заява подана адвокатом 10 квітня 2019 року, рішення суду про визнання ОСОБА_2 недієздатною набрало законної сили 02 квітня 2019 року, тобто на час звернення з позовом до суду ОСОБА_2 була недієздатною та адвокат Глущенко О.С. мав право на представлення інтересів ОСОБА_2 , опікуном (законним представником) якої являється ОСОБА_3 та з яким ним укладено відповідний договір на надання правничої допомоги.

Укладення договору про надання правової допомоги 15 липня 2018 року та виписання ордеру 07 березня 2019 року жодним чином висновків суду в цій частині не спростовують, а навпаки підтверджують наявність договірних відносин між представником та довірителем на час подання позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про залишення позову без розгляду, а тому ухвалу суду необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Глущенка Олександра Сергійовича -задовольнити.

Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2019 року.

Судді: