ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 623/1221/17

провадження № 22-ц/818/244/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Восток»,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 червня 2018 року в складі судді Бєссонової Т.Д.,

у с т а н о в и в:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» (далі - ТОВ «СК Восток») та просила розірвати Договір оренди землі та стягнути з відповідача на її користь 80 068 грн. 89 коп. орендної плати з урахування штрафних санкцій.

Позов мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,6869 га на підставі Державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_3 від 09 грудня 2002 року, яка знаходиться на території Бугаївської сільської ради, КСП «Восток» Ізюмського району Харківської області, кадастрові номери НОМЕР_2, НОМЕР_1. ТОВ «СК Восток» обробляє вказану земельну ділянку на підставі укладеного з нею 16 січня 2006 року Договору оренди землі. Згідно з пунктом Договору орендна плата за користування земельною ділянкою становить 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації за кожний рік її використання. Разом з цим, існують встановлені законом вимоги, яких необхідно дотримуватися при визначенні у договорі розміру орендної плати. Податковий кодекс України та Указ Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 встановлює, що річна сума платежу не може бути меншою ніж 3 % нормативно грошової оцінки. Відповідно до наданих даних з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Міськрайонне управління в Ізюмському районі м. Ізюм від 05 травня 2017 року оцінка земельної ділянки становить 172 324 грн., а саме земельна ділянка площею 5,1879, кадастровий номер НОМЕР_2 станом на 01 січня 2017 року - 155 387 грн. 06 коп., рілля площею 0,4990 га, кадастровий номер НОМЕР_1 - 16 938 грн. 95 коп. Таким чином, у ТОВ «СК Восток» виник борг, який з урахуванням коефіцієнта індексації нормативно грошової оцінки, індексу інфляції, пенею та 3 % річних, становить суму в розмірі 80 075 грн. 72 коп., яка підлягає стягненню на її користь. Також користуючись правом, наданим їй частиною 1 статті 32 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161 -XVI «Про оренду землі» (далі - Закон № 161 -XVI) та частиною 2 статті 651 ЦПК України, просить розірвати укладений між нею та ТОВ «СК Восток» Договір оренди землі, оскільки протиправна бездіяльність відповідача загрожує збереженню стану належної їй земельної ділянки.

ТОВ «СК Восток» позов не визнало. 23 червня 2017 року Савін Олег Сергійович - представник ТОВ «СК Восток» подав заяву про застосування строку позовної давності.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 липня 2017 року до участі у справі в якої третьої особи залучено Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності підстав припинення Договору оренди землі, передбачених статтею 141 ЗК України та статтею 31 Закону № 161 -XVI. Доказів того, що ТОВ «СК Восток» несвоєчасно сплачує орендну плату або має заборгованість перед ОСОБА_1, остання не надала. Доводи позивача щодо можливості розірвання Договору оренди землі з підстав, передбачених пунктом 31 Договору, не можуть бути прийняті до уваги. В даному пункті сторони погодили процедуру, за умови дотримання якої Договір оренди може бути розірвано в односторонньому порядку, і яка не є тотожною підставам припинення права користування земельною ділянкою. Наявність такого пункту в межах правовідносин оренди земельних ділянок, яке закріплює абсолютне право на розірвання договору оренди землі в будь - який момент свідчить про його явно дискримінаційний характер з огляду на встановлення для сторін правової невизначеності, неможливості планування використання земельної ділянки в повному циклі, порушує базові засади цивільного та земельного законодавства України, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

03 липня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пунктом 31 Договору оренди землі передбачено розірвання Договору в односторонньому порядку за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони, за два місяці до закінчення польових робіт, але не пізніше 1 листопада поточного року. Оскільки в момент підписання Договору сторони погодили даний пункт, що засвідчили своїми підписами, будь - яких змін, щодо даного пункту зі сторони відповідача не надходило, підстав вважати пункт 31 дискримінаційним немає. Обставина, що відповідачем належним чином виконані обов'язки щодо сплати орендної плати не впливає на правильність вирішення спору, за встановлених обставин справи, виходячи з предмета і підстав поданого позову.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

02 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

ТОВ «СК Восток» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,6869 га на підставі Державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_3 від 09 грудня 2002 року, яка знаходиться на території Бугаївської сільської ради, КСП «Восток» Ізюмського району Харківської області, кадастрові номери НОМЕР_2, НОМЕР_1.

16 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СК Восток» укладено Договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 5, 6869 га, яка знаходиться на території Бугаївської сільської ради, КСП «Восток» Ізюмського району Харківської області строком на 20 років.

Відповідно до пунктів 9-11 вказаного Договору орендна плата становить 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації за кожен рік її використання. В розмірі вищезгаданої суми орендодавець може отримувати орендну плату в грошовому виразі у вигляді натуральної плати продукцією за надання послуг шляхом комбінування виплат. Розрахунки за оренду землі проводяться не пізніше 01 лютого наступного року. У разі визнання договору недійсним, одержана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди земельної ділянки не повертається, але зараховується у грошових відносинах орендаря і орендодавця.

Розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі, внаслідок інфляції, підтверджені і завірені орендодавцем і орендарем; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмір 0,02% річних облікової ставки Національного Банку України, діючої на день виникнення такого боргу, якщо цього вимагає орендодавець.

Згідно з пунктами 30-32 вказаного Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав за взаємною згодою сторін. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони за два місяці до закінчення польових робіт, але не пізніше 01 листопада поточного року. Перехід права власності на орендовані земельні ділянки до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

18 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «СК Восток» із заявою, в якій зазначила, що у зв'язку з необхідністю ведення особистого сільськогосподарського виробництва, що зумовлює використання земельної ділянки, яка належить їй як власнику, у відповідності до пункту 31 Договору оренди землі, просить даний Договір вважати розірваним в односторонньому порядку. З 18 вересня 2016 року вона повідомила ТОВ «СК Восток» про використання земельної ділянки особисто.

Із відповідей ТОВ «СК Восток» вбачається, що товариством повідомлено ОСОБА_1 про те, що укладений письмовий договір, який пройшов державну реєстрацію, може бути розірваний лише на підставі двосторонньої угоди, оформленої письмово та зареєстрованої у встановленому законом порядку. Згоди на розірвання Договору оренди землі ТОВ «СК Восток» не надає. Передбачені законодавством підстави для одностороннього розірвання договору оренди землі відсутні.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

У частині 1 статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі.

Статтею 13 Закону № 161 - XVI (тут і далі - в редакції, чинній на час укладення Договору) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотні умови Договору оренди землі встановлені в статті 15 Закону № 161 - XVI. До них відносяться об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у Договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених у вищезазначеній статті, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За змістом частини 5 статті 22 Закону № 161 -XVI внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Згідно зі статтею 18 Закону № 161 -XVI договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 цього Закону передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з статтею 32 Закону № 161 - XVI на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «д» частини 1 статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому, фундаментальне значення, крім ознаки «систематичність», має значення саме несплата орендної плати.

ТОВ «СК Восток» надано докази сплати орендної плати ОСОБА_1: за 2014 рік в розмірі 3 910 грн. у лютому 2015 року; за 2015 рік в розмірі 4 799 грн. 02 лютого 2016 року, за 2016 рік в розмірі 6 920 грн. 30 січня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції ТОВ «СК Восток» надано інформацію, відповідно до якої, товариство виплачувало ОСОБА_1 орендну плату: за 2014 рік з урахуванням 3, 40 % від нормативно грошової оцінки; за 2015 рік з урахуванням 3, 33 % від нормативно грошової оцінки; за 2016 рік з урахуванням 4,98 % від нормативно грошової оцінки.

Статтею 23 Закону № 161 - XVI визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача з пропозицією щодо підвищення розміру орендної плати і їй було відмовлено.

Між тим, позовних вимог про зміну умов Договору щодо розміру орендної плати ОСОБА_1 не заявляла. Доказів щодо наявності або відсутності підстав для такого підвищення не надано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що порушення відповідачем свого встановленого законом обов'язку щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи охорони земель є істотним порушенням договору, адже наслідком такої бездіяльності буде різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки, у зв'язку з чим протиправна бездіяльність товариства загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки, тому договір має бути розірваний, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 5 ЗК України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Відповідно до статті 24 Закону № 161 - XVI орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Законом України від 04 червня 2009 року № 1443 - VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 04 червня 2009 року статтю 22 ЗК України доповнено частиною 4 з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Між тим, згідно пункту 18 Перехідних положень ЗК України вимоги частини 4 статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Законом України від 12 лютого 2015 року № 191-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» частину 4 статті 22 Земельного Кодексу України виключено.

З матеріалів справи вбачається, що площа земельної ділянки складає 5,6869 га.

Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору. Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що він допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачем не надано.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова