Справа № 761/6365/19
Провадження № 2-з/761/101/2019
У Х В А Л А

15 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Фролової І.В.,

при секретарі: Токач М.С.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

14 лютого 2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В.

Разом із позовом до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3, а саме: нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 будинку (спільна сумісна власність, розташованого за адресою: АДРЕСА_5

Заява вмотивована тим, що предметом позовної заяви, із якою звернувся позивач до суду, є грошові вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики від 19 січня 2016 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у розмірі 709 528,30 грн. Враховуючи, що суму боргу ОСОБА_3 повинна була повернути до 19 квітня 2016 року, при цьому, між ТОВ «Алматерра», в особі директора ОСОБА_3, та ТОВ «Експертний екологічний центр», в особі директора ОСОБА_2, було укладеного договір № 1 від 17 лютого 2016 року про надання поворотної фінансової допомоги, однак станом на день подання позову, відповідач жодних коштів за цим договором ТОВ «Експертний екологічний центр», в особі директора ОСОБА_2 також не повернув, заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачеві майно.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї матеріали, матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики від 19 січня 2016 року, за умовами якого ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 500 000 грн., терміном до 19 квітня 2016 року, без нарахування відсотків.

Як вбачається із матеріалів поданого позову, між сторонами виник спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у зв'язку із неповерненням суми позики ОСОБА_3

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З поданого позову та заяви про його забезпечення вбачається, що ціна позову становить 709 528,30 грн., та на даний момент є підстави вважати, що відповідач може відчужити належне йому майно з метою уникнення обов'язку повернення суми боргу, оскільки останнім не вчиняється жодних дій, спрямованих на повернення суми позики з квітня 2016 року.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом враховано співмірність виду забезпечення позову, за яким звернувся позивач до суду, а саме накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, та заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та враховуючи її обставини, характер правовідносин, предмет та підстави позову, а також з метою ефективного захисту прав позивача в майбутньому, суд приходить до висновку, що невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, крім того заявлений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а тому заява про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити у повному обсязі.

Накласти арешт на належне ОСОБА_3 майно, а саме:

-нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_3

-нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_6;

-1/6 будинку (спільна сумісна власність), розташованого за адресою: АДРЕСА_5

Стягувач: ОСОБА_2, місце проживання - 04210, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

Боржник: ОСОБА_3, місце проживання: 01054, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред'явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: