Справа № 166/1005/18 Головуючий у 1 інстанції: Лях В.І.
Провадження № 22-ц/802/30/19 Категорія: 43 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Русинчука М.М.,

секретар судового засідання Савчук О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, який знаходиться в АДРЕСА_1. Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_5, яка залишила їй у спадок вказаний будинок. Рішенням Ратнівського районного суду від 28.12.2010 року визнано за нею право власності на даний будинок в порядку спадкування. 03.09.2015 року вона зареєструвала право власності на успадкований житловий будинок у встановленому законом порядку. На момент реєстрації права власності у вказаному будинку проживали її племінниця ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_3, які вселились у будинок з дозволу попереднього власника - її матері. Вона проти їх проживання у цьому будинку не заперечувала. ІНФОРМАЦІЯ_2 року її племінниця ОСОБА_6 померла. Після її смерті чоловік, відповідач по справі, продовжує проживати у належному їй будинку, хоча вона не надавала згоди на його проживання. Відповідач створює їй перешкоди у користуванні власністю, не є членом її родини, а тому втратив право користування будинком. Відповідач не є співвласником чи наймачем вказаного будинку, його проживання у належному їй будинку порушує її права, як власника будинку.

Просить, з врахуванням уточнених позовних вимог, усунути перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будином та виселення, зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року позов задоволено. Усунено перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком з господарськими будівлями, спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком, позбавивши його права користування житлом, виселивши його з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, знявши з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Зазначає, що між позивачем та його дружиною була домовленість про те, що позивач оформить спадкові права на себе, однак потім подарує будинок, оскільки його дружині належали спадкові права після смерті матері позивача ОСОБА_5 Позивач оформила на себе спадкові права на будинок, однак не подарувала будинок, обманувши їх з дружиною. Суд не дослідив обставини реєстрації права власності на будинок. У спірному будинку проживає з 2002 року, а з 01.08.2008 року зареєстрований у ньому. Весь цей час він самостійно сплачує рахунки за комунальні послуги, здійснює поточні ремонти. Будь - якого іншого житла у нього немає. Суд не встановив які перешкоди в користуванні будинком він створює для позивача. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника, відповідач хоч і правомірно вселився у будинок позивача за згодою попереднього власника - її матері, однак на час розгляду справи не є членом її сім'ї.

З матеріалів справи встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 відповідно до рішення Ратнівського районного суду Волинської оласті від 28 грудня 2010 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на вказаний будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до довідки Забродівської сільської ради Ратнівського району Волинської області від 31.08. 2018 року після одруження з ОСОБА_6 09.02.2008 року в житловому будинку по АДРЕСА_1 з 01.08.2008 року зареєстрований і проживає по даний час ОСОБА_3

Право власності позивача на будинок було зареєстровано КП "Волинське обласне БТІ" 20.04.2011 року, згідно витягу про державну реєстрацію прав, а 03.09.2015 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і набуте правомірно.

Після набуття ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 між нею та ОСОБА_3 договір найму (оренди) житла не укладався.

Позивач, як власник будинку, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування своїм майном і в тому випадку, якщо воно не пов'язане з позбавленням права володіння. У зв'язку з проживанням у будинку відповідача, позивач не може вільно користуватись будинком, чим порушується її право власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували його право власності на будинок (чи його частину), набуте ним в порядку спадкування.

Установивши, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у спірному житловому будинку за згодою його колишнього власника - ОСОБА_5, як член її сім'ї, право власності якої припинено та новим власником житлового будинку стала позивач, а ОСОБА_3 не є членом сім'ї нового власника, й між сторонами не був укладений договір найму житла, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з втратою права власності на будинок ОСОБА_5, ОСОБА_3 втратив право користування будинком, оскільки право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, а тому відповідач підлягає виселенню з належного ОСОБА_1 спірного будинку, без надання іншого житлового приміщення, із зняттям його з реєстраційного обліку.

Право відповідача на житло в розумінні ст. 47 Конституції України не порушується.

Однак, задовольняючи позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до норм статтей 383, 391 ЦК України визнання особи такою, що втратила право користування житлом, не є окремою вимогою та у зв'язку з припиненням права власності колишнього власника розглядатися окремо не може, оскільки разом з припиненням права власності колишнього власника автоматично втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення вказаних позовних вимог.В даному випадку власник має право на усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом виселення, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Крім того, вимоги про втрату права на користування житлом і виселення є взаємовиключними.

А тому, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним житловим будинком, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в позові. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року в даній справі в частині задоволення позову про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові в частині про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: