Ухвала

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 296/3591/18

провадження № 61-1587ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 05 вересня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Житомирській області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на свою користь 70 тис. грн моральної шкодита 8 750 грн матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу у зв'язку з незаконними діями та бездіяльністю працівників СВ Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 28 січня 2017 року ОСОБА_2, яка проживає по АДРЕСА_1, видала йому доручення на право володіння, користування та розпорядження автомобілем марки «AUDI 80», державний номерний знак НОМЕР_1, за що він сплатив 2 900 доларів США, тобто фактично придбав вказаний автомобіль. 26 квітня 2017 року під час огляду автомобіля працівниками поліції у сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України виявлено ознаки зміни ідентифікаційного номера кузова. В подальшому автомобіль був вилучений та поміщений на штрафний майданчик Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області. Також у нього було вилучено технічний паспорт на автомобіль та доручення, видане на його ім'я ОСОБА_2 На підставі вказаної події Житомирським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області зареєстровано кримінальне провадження від 27 квітня 2018 року № 0002177 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 290 Кримінального кодексу України. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 28 квітня 2017 року на автомобіль накладено арешт. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 18 липня 2017 року арешт скасовано, автомобіль передано йому на зберігання, проте технічний паспорт та довіреність не повернуті. Він з'ясував, що зазначені документи були втрачені слідчим Кабаковим Є. С., в провадженні якого перебувала кримінальна справа.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 05 вересня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 8 750 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з незаконними діями та бездіяльністю працівників СВ Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 05 вересня 2018 року в частині відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

03 січня 2019 року Головне управління Національної поліції в Житомирській області подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 05 вересня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі щодо стягнення з Державного бюджету України моральної та матеріальної шкоди становить 78 750 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету ОСОБА_3 Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (ОСОБА_4 Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не дається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 05 вересня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Житомирській області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органом досудового розслідування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук