ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/6831/15-ц

провадження № 22-ц/4809/399/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т. О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: старший державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області Пісчанський Павло Євгенович, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Панфілова А. В.) від 29 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця у якій просив поновити йому пропущений з поважних причин строк звернення до суду та визнати дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби

м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Пісчанського П. Є. неправомірними, скасувати постанову державного виконавця від 12 березня 2018 року у ВП № 49488844 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію.

Скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 09 листопада 2015 року позов ОСОБА_6 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 14 вересня 2015 року по 13 березня 2024 року. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист. 02 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49488844. Старшим державним виконавцем Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області Пісчанським П. Є. 12 березня 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановлено здійснювати відрахування з доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь ОСОБА_6. Заявник вважає, що державним виконавцем допущено помилку у тлумаченні судового рішення, зазначено, що стягнення аліментів проводиться на користь ОСОБА_6, а не дитини, та безпідставно збільшено розмір аліментів з 30% прожиткового мінімуму до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Зміна законодавства в частині мінімального розміру аліментів на утримання дитини являється підставою для звернення стягувача до суду з відповідною вимогою і не дає підстав державному виконавцю самостійно змінювати рішення суду.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що аліменти на утримання дитини з заявника стягуються відповідно до Закону. Його доводи щодо стягнення аліментів на користь малолітньої дитини та незаконного встановлення державним виконавцем мінімального розміру аліментів, який не може бути менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не ґрунтуються на Законі, збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для збільшення розміру аліментів. Скарга на дії та рішення державного виконавця не містить доказів порушення прав чи свобод заявника, як сторони виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення.

Заявник зазначає, що суд не врахував невідповідність змісту оскаржуваної постанови державного виконавця від 12 березня 2018 року з регулятивною частиною рішення, яке виконується так, як у своїй постанові виконавець протиправно збільшив розмір аліментів та вирішив стягувати їх на користь ОСОБА_6. а не дитини - ОСОБА_7 Крім того, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, про що Конституційним Судом України ухвалено рішення № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року. Суд порушив ці норми, оскільки рішення про стягнення з нього аліментів ухвалено 09 листопада 2015 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання» набрав чинності 08 липня 2017 року і зворотної дії в часі не має.

Відзиви від особи, дії якої оскаржуються, та від зацікавленої особи не надійшли.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 підтримав свою апеляційну скаргу.

ОСОБА_6 заперечила проти вимог і доводів апеляційної скарги, вважаючи їх безпідставними.

Старший державний виконавець Пісчаний П. Є. повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи але в судове засідання не з'явився без зазначення причин неявки.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, Кропивницький апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив і учасниками справи не оспорюється, що на виконанні у старшого державного виконавця ДВС Фортечного відділу ДВС міста Кропивницького Пісчанського П. Є. перебуває виконавчий лист виданий на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2015 року, яким з ОСОБА_4 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 14 вересня 2015 року по 13 березня 2024 року.

Старшим державним виконавцем ДВС Фортечного відділу ДВС міста Кропивницького Пісчанським П.Є. 12 березня 2018 року винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_4, здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача ОСОБА_6 у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, так і ст. 180 СК України на батьків покладається обов'язок утримувати дитину в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, забезпечувати умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, у редакції чинній на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», яким визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 своєї постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надав роз'яснення згідно яких розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

У подальшому ця судова практика знайшла своє законодавче закріплення. Так 28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України від 03 липня 2017 року № 2475- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначений виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Отже, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно виходив із того, що постанова державного виконавця від 12 березня 2018 року прийнята відповідно до вимог Закону, оскільки, згідно частини другої статті 182 СК України зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, але покладає на платника аліментів обов'язок забезпечувати дитину у розмірі, який є неменшим ніж мінімальна гарантія, встановлена Законом, а також покладає на виконавця зобов'язання здійснювати стягнення аліментів у розмірі не нижчому за гарантований.

За змістом статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю; той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, а тому, доводи заявника про те, що державний виконавець помилково не вказав, що аліменти стягуються на користь дитини є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумачення змісту постанови.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обґрунтованість яких доводами скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2018 року ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко