Справа №522/9209/18
Провадження по справі №2/498/18/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі: головуючої судді Чернецької Н.С., за участю секретаря судового засідання Іванова І.С., з участю відповідача - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Велика Михайлівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2018 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області звернувся представник ПАТ «Укрсоцбанк» з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 червня 2007 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 уклали договір кредиту № 2007/36-19/28. Свої зобовязання позивач виконав, що підтверджується заявою про надання готівки. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобовязання належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 23.01.2018 року, має заборгованість за кредитом 8071,07 дол. США,за відсотками 9606,42 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості. В забезпечення виконання зобовязань позичальника, яким є ОСОБА_2, що випливають з кредитного договору, 21.06.2007 року позивач та фізична особа - ОСОБА_1 уклали договір поруки № 07-15/798. Відповідно до умов договору поруки відповідач ОСОБА_1, як поручитель поручається за виконання позичальником обовязків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі що і боржник. Тому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк», заборгованість у сумі: 17677,49 дол. США, а саме: 8071,07 дол. США за кредитом; 9606, 42 дол. США по відсотках.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але в матеріалах справи наявна заява, в якій представник позивача вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутність. Також зазначив, що у разі відсутності відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та надала пояснення аналогічні за змістом відзиву ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовити повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач доводить розмір заборгованості письмовими документами кредитної заборгованості за кредитним договором № 2007/36-19/28 від 21.06.2007 року станом на 23.01.2018 року та довідкою станом на 23.01.2018 року, які складені за підписом особи, виконавець ОСОБА_4, повноваження яких не підтвердженні, адже копія довіреності чи інші підтверджуючих документи, не були надані до матеріалів справи, тому неможливо зясувати чи взагалі ці особи мали право на складання таких документів. Вважає, що за своєю правовою природою зазначені матеріали з розрахунками долучені до позовної заяви в додатках не відповідають вимогам належності, достовірності, достатності та допустимості доказів, за таких обставин розрахунок вимог банку від 23.01.2018 року та довідка від 23.01.2018 року не можуть досліджуватись в якості доказів, оскільки вони не містять інформації про здійснення господарської операції та інформація, що в них зазначається не підкріплюється жодним первинним документом бухгалтерського обліку. Більш того, надані ПАТ «Укрсоцбанк» до суду матеріали в якості доказів не лише не відповідають законодавству, але й суперечать одне одному, оскільки у розрахунку вимог банку у звязку з неповерненням ОСОБА_2 кредитної заборгованості за кредитним договором № -2007/36-19/28 від 21.06.2007 року станом на 23.01.2018 року «сума повернених грошових коштів» всього зазначається сума 21091,78 дол. США, натомість у довідці станом на 23.01.2018 року у графі « сплачений борг за кредитом в тому числі основна заборгованість за кредитом» всього за період зазначається сума 21928,93 дол. США, тобто різниця в сумі становить 837,15 дол. США, що вказує на той факт, що надані розрахунки ПАТ «Укрсоцбанк» завідомо неправдиві, що ще раз лише підтверджує той факт, що ці матеріали не є належними, допустимими, достовірними доказами та вони не дають змоги встановити дійсні обставини справи. Таким чином вважає, що ні довідка станом на 23.01.2018 року, ні розрахунок станом на 23.01.2018 року, якими на думку ПАТ « Укрсоцбанк» нібито обґрунтовується заборгованість за договором кредиту не є тими належними, допустимими та достовірними доказами, що могли б досліджуватись в судовому порядку. Крім того, від відповідача надійшла заява в якій вона просить застосувати строки позовної давності у звязку з їх порушенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до пункту 1.1.1. пункту 1.1. статті 1 договору кредиту № 2007/36-19/28 від 21.06.2007 року укладено між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та нею визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту в наступний порядок та відповідні строки, а саме: з липня 2007 року по травень 2010 року, щомісячно рівними частками по 834 долари США; в червні 2010 року 810 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 20 червня 2010 року. Таким чином кінцевою датою виконання позичальником своїх зобовязань щодо повернення кредиту за умовами договору визначено дату 20.06.2010 року. Таким чином з 21.06.2010 року банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобовязання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором штрафних санкцій. Крім того, повідомлень від позивача про невиконання ОСОБА_2, чи неналежне виконання забезпеченого порукою зобовязання з 2007 року до 2018 року на її адресу не надходило. Тобто, у період починаючи з 21.06.2010 року по 21.06.2013 рік, позивач міг скористатись можливістю щодо захисту своїх нібито порушених прав шляхом звернення до суду. Однак публічне акціонерне товариство « Укрсоцбанк» звернулось до суду лише 10.05.2018 року, тобто майже через пять років після спливу строку позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки переривання строку позовної давності не відбулось, тому строк позовної давності закінчився 21.06.2013 року. Також вказує, що 07.08.2017 року згідно інформації з довідки щодо погашення заборгованості, відбулась сплата боргу по кредиту у розмірі 1,16 дол. США, однак з 2012 року ОСОБА_2 кошти по сплаті боргу за кредитним договором не вносились, у тому числі і сплата боргу по кредиту у розмірі 1,16 дол. США від 07.08.2017 року не відбулась, тобто ніякого визнання боргу не було і не могло бути.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву, відповідно до яких пояснив, що він заперечує проти заявлених вимог позивача та вважає, що ці позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та безпідставними. Крім того вказує, що позивач звернувся до суду з порушенням строку позовної давності про застосування якого він окремо заявив, шляхом подачі відповідної заяви до суду від 16.10.2018 року. Вважає, що позовні вимоги до нього не можуть бути задоволені судом виходячи з наступного. Позивач у своєму позові просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та з нього заборгованість за договором кредиту № 2007/36-19/28 від 21.06.2007 року у розмірі 17677,49 дол. США, а саме за кредитом 8071,07 дол. США, по відсотках 9606,42 дол. США. Вимоги до нього заявлені ПАТ «Укрсоцбанк» враховуючи те, що він згідно договору поруки № 07-15/798 від 21.06.2007 року поручився перед позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» за виконання ОСОБА_2 своїх обовязків за вищезазначеним договором кредиту. Підпунктом 1.1.1. пункту 1.1. статті 1 договору кредиту № 2007/36-19/28 від 21.06.2007 року укладеного між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку « Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 за виконання зобовязань по якому він поручився, встановлено наступне: визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту в наступний порядок та відповідні строки, а саме: з липня 2007 року по травень 2010 року щомісячно рівними частками по 834 долари США; в червні 2010 року 810 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 20 червня 2010 року. Пунктом 5.2 статті 5 договору поруки № 07-15/798 від 21.06.2007 року, укладеного між нею ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку « Укрсоцбанк», встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання всіх вимог забезпечених порукою, визначених п. 2.1. цього Договору». Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. статті 2 договору поруки № 07-15/798 від 21.06.2007 року встановлено наступний порядок погашення суми основної заборгованості: « - з липня 2007 року по травень 2010 року щомісячно рівними частками по 834 долари США; в червні 2010 року 810 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 20 червня 2010 року.

Вислухавши пояснення відповідача - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2007 року між акціонернокомерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №2007/36-19/28, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику ОСОБА_2 30000 доларів США, зі сплатою 16,5 відсотків річних.

14.06.2010 року у відповідності до Закону України «Паро акціонерні товариства» назву організаційно правової форми було змінено шляхом перейменування з акціонернокомерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Відповідно до п.1.1.1. Договору позичальник повинен погашати суму основною заборгованості в наступному порядку: з липня 2007 року по травень 2010 року, щомісячно рівними частками по 834 долари США; в червні 2010 року -810 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 20 червня 2010 року.

Крім того, п.п. 1.3. та 1.3.1 Договору передбачено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, кредитор укладає: в день укладання цього договору- з позичальником договір застави автомобіля марки TOYOTA, модель LANDCRUISER PRADO, 2005 року випуску, чорного кольору, заставною вартістю 217000 грн.

Таким чином, під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, як це передбачено законом.

Укладаючи Договір відповідач не ставила під сумнів розумність та справедливість його умов, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватись, зокрема, зважували на відповідальність, яка настає при його невиконанні або неналежному виконанні.

Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору.

Наслідком надання відповідачу повної інформації є підписання сторонами кредитного договору та відсутність від позичальника претензій протягом передбаченого законом строку.

Таким чином, суд вважає, що 21.06.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 2007/36-19/28 у письмовій формі. Укладення кредитного договору саме в такій формі не суперечить чинному законодавству.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В матеріалах справи наявна копія заяви про видачу готівки №4-11 від 21 червня 2007 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала 30000 доларів США від ПАТ «Укрсоцбанк». Однак представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечувала суму вказану в заяві про видачу готівки, вказавши, що сума отримана відповідачем ОСОБА_2 від ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту є недоведеною, оскільки вищевказана заява не підписана ОСОБА_2

Однак суд вважає доведеним, що відповідачка ОСОБА_2 отримала від ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту відповідно до заяви про видачу готівки №4-11 від 21 червня 2007 року саме 30 000 доларів США, оскільки ні в строк дії договору, ні після його спливу відповідачкою дана сума не заперечувалась та визнавалась, що підтверджується сплатою періодичних платежів в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 23.01.2018 року має заборгованість за кредитом 8071,07 дол. США, за відсотками 9606,42 дол. США, що підтверджується розрахунком кредитної заборгованості за кредитним договором № 2007/36-19/28 від 21.06.2007 року.

Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі ( частина перша статті 259 ЦК України ).

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 2007/36-19/28 п .1.1.1. кінцевим терміном повернення заборгованості вказано 20 червня 2010 року.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Положеннями ч.5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно умов укладеного між сторонами Договору, клієнт має здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості.

При цьому, відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що останній періодичний щомісячний платіж за Договором мав відбутись в червні 2010 року. А кінцевим терміном повернення заборгованості в договорі вказано 20 червня 2010 року. Крім того, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, останній періодичний платіж за Договором відповідачем ОСОБА_2 було сплачено 11.07.2012 року в сумі 3000 доларів США. З вказаною позовною заявою до суду позивач звернувся 25 травня 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Що стосується вказаного в розрахунку платежу від 07.08.2017 року в сумі 1,16 доларів США, у суду не має можливості встановити, що цей платіж проведено саме відповідачем ОСОБА_2, оскільки даний факт заперечується відповідачкою та її представником ОСОБА_3 Для перевірки даного факту вказаного позивачем в розрахунку, за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_3 судом було постановлено ухвалу від 31.10.2018 року відповідно до якої у ПАТ «Укрсоцбанк» були витребувані докази, однак позивачем витребувані докази суду не надані.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Також, як встановлено судом, в якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 21.06.2007 року було укладено договір поруки № 07-15/798.

Відповідно до умов вказаного договору поруки № 07-15/798, ОСОБА_1 зобовязався перед кредитором солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобовязань, що виникли з кредитного договору № 2007/36-19/28, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2

З укладеного договору поруки вбачається, що відповідач ОСОБА_1 надав свою згоду забезпечувати виконання зобовязань по кредитному договору, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, позивачем 03.05.2018 року було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором.

Згідно пункту 3.1.1. договору поруки поручитель зобовязаний протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобовязання забезпеченого порукою, виконати відповідне зобовязання шляхом перерахування на рахунки кредитора суми невиконаного позичальником зобовязання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

При цьому, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (п.6.2 договору поруки).

Разом з тим, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З огляду на викладене, оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, слід застосувати положення ч.4 ст. 559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 вересня 2014 року №6-53цс14.

Таким чином, враховуючи, що кінцевим терміном виконання основного зобовязання є 20.06.2010 року та дату звернення позивача з даним позовом до суду 25.05.2018 року, суд вважає, що в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_1 слід також відмовити.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки сплинув строк позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 229, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Великомихайлівський районний суд Одеської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.С.Чернецька

Повний текст рішення виготовлено 17 січня 2019 року.

Суддя Н.С.Чернецька