Дата документу 18.02.2019 Справа № 325/246/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№325/246/18 Головуючий у 1 інстанції: Пантилус О.П.
№ 22-ц/807/493/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розглляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» Стрюкової Ірини Олександрівни звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначала, що 27.06.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено договір «Автопакет» № 05/2008/1262Фап на підставі якого цей відповідач отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності (відсоткова ставка - 20,60 % річних) грошові кошти у розмірі 45100,00 грн. в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, строком до 20.06.2013 року. Відповідно до пунктів 2.2.1 та 2.2.3 кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється шляхом сплати мінімально необхідного платежу в сумі 1212,75 грн., щомісячно до 20 числа поточного місяця. 27 червня 2008 року для забезпечення повернення кредитних коштів на користь банку ОСОБА_5 підписала кредитний договір, тим самим поручилась за належне виконання позичальником умов кредитного договору, згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України. 12 Травня 2010 року між банком та ОСОБА_4 укладена додаткова угода №1 до кредитного договору щодо реструктуризації заборгованості на наступних умовах - перерахунок графіку платежів з перерозподіленням простроченого тіла кредиту на весь термін кредитування, з відстрочкою на 6 місяців по сплаті тіла кредиту, зі сплатою накопиченої суми прострочених відсотків протягом 36 місяців. Відповідач в порушення ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1049 ЦК України обов'язок по поверненню кредиту та відсотків не виконав. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, у разі прострочення строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Відповідно до п.5.2 кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9 та 4.3.10 договору, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10% відсотків суми кредиту, визначеної у п.1.1 договору, за кожен випадок. На підставі ст.ст. 610, 611, 549 ЦК України та умов договору, у зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 станом на 07.09.2017 року має заборгованість у сумі 91443,19 грн. із них: 32140,69 грн. - заборгованість за кредитом; 40416,25 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 18886,25 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту. Враховуючи, що відповідно до розділу 3 договору «Забезпечення виконання зобов'язань», поручитель відповідає перед банком в тому ж об'ємі, що і позичальник, як солідарні боржники, позивач просить солідарно стягнути заборгованість з відповідачів.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 05/2008/1262Фап від 27.06.2008 року в сумі 91443,19 гривень і судові витрати у розмірі 1371,65 грн.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору «Автопакет» № 05/2008/1262Фап від 27 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (згідно статуту - змінило назву на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА»), позичальником ОСОБА_4 і поручителем ОСОБА_5 банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 45100,00 грн. в порядку та на умовах, визначених цим договором на придбання автотранспортного засобу та інші витрати, пов'язані з його придбанням зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,6 % річних. Банк надав позичальнику кредит з терміном погашення - 20 червня 2013 року. Відповідно до пунктів 2.2.1 та 2.2.3 кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється шляхом сплати мінімально необхідного платежу в сумі 1212,75 грн., щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Згідно розділу 3 договору на забезпечення виконання зобов'язань позичальник передав в заставу автотранспортний засіб, а також поручитель ОСОБА_5 зобов'язалась солідарно з ОСОБА_4 відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе договірних зобов'язань у тому ж об'ємі, що й позичальник.

Пунктами 5.1, 5.2 договору передбачена відповідальність позичальника, у разі невиконання чи неналежного виконання ним зобов'язань за договором, у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, а також штрафу у розмірі 10% суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього Договору, за кожний випадок у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1,4.3.2,1 4.3.9 та 4.3.10 кредитного договору.

Спірні питання за договором (розділ 7 договору) розглядаються згідно з чинним законодавством України та сторони дійшли згоди, згідно ст.259 ЦК України, про збільшення строку позовної давності до десяти років.

В заключних положеннях договору (розділ 8) передбачено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткових угод, а договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язання.

Тож судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, а з відповідачем ОСОБА_5 - договір поруки за вказаних позивачем обставин і умов.

До відносин сторін у договорі, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір) застосовуються у відповідних частинах відповідні положення актів цивільного законодавства (ч.2 ст.628 ЦК України).

В силу ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Із розрахунку позивача встановлено, що позичальник порушив зобов'язання за кредитним договором, грошові кошти у строк та в порядку, що визначені договором не повернув. Так, щомісячні платежі за кредитом в період з 21.07.2008 року здійснювалися не завжди в розмірі визначеному договором, а в меншому, та останній черговий платіж внесено 17 січня 2012 року в розмірі 1200,00 гривень.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання станом на 07.09.2017 року виникла заборгованість у розмірі 91443,19 грн. із них: 32140,69 грн. - заборгованість за кредитом; 40416,25 грн. - заборгованість по сплаті відсотків, нарахованих в період з 27.06.2008 року по 06.09.2017 року; 18886,25 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, нарахована в період з 07.09.2016 року по 06.09.2017 року.

ОСОБА_4 не оспорює обставини отримання ним кредитних коштів, розмір і дати внесених платежів за кредитом та здійснений позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, але заявив про застосування судом строків позовної давності до вимог, які вважає заявлені з пропуском такого строку і тому задоволенню не підлягають.

Встановлено, що згідно додаткової угоди № 1 до договору «Автопакет» № 05/2008/1262Фап від 27 червня 2008 року ВАТ КБ «Надра» (банк, кредитор і заставодержатель), ОСОБА_4 (позичальник) і ОСОБА_5 (поручитель) домовились внести зміни в існуючі кредитні зобов'язання, а саме вказано однозначно: «викласти Кредитний договір у наступній редакції». При цьому, викладена нова редакція всіх розділів договору - 1.Предмет договору, де зазначений такий же розмір кредиту - 45100 грн., як і в первісній редакції, 2. Порядок надання кредиту та сплати процентів, 3.Забезпечення виконання зобов'язання, 4. Права та обов'язки сторін, 5. Відповідальність сторін, 6. Звільнення від відповідальності, 7. Врегулювання спорів, 8. Заключні положення. Додатком № 1 до договору встановлений графік щомісячних платежів за кредитом до повного його погашення в період з 20.06.2010 року до 20.06.2014 року.

В новій редакції договору без змін залишився строк дії договору, а саме в п.8.3 вказано, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

За змістом додаткової угоди змінені умови кредитного договору. Зокрема, в п.1.1.2 договору в новій редакції змінений розмір місячної суми необхідного мінімального платежу (встановлений згідно графіку, що міститься у додатку № 1 до цього договору), а також кінцевий термін повернення кредиту змінено з 20.06.2013 року на 20 червня 2014 року. Розділ (стаття) 7 під назвою «Врегулювання спорів» викладений в іншій редакції, де зазначено, що всі спори, які можуть виникнути між сторонами у зв'язку з укладенням та виконанням положень цього договору вирішуються у порядку передбаченому чинним законодавством. Нова редакція договору в цій частині не містить умови про збільшення строку позовної давності до десяти років, на відміну від розділу 7 з такою ж назвою в договорі до його зміни.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності про застосування наслідків якого просив відповідач.

При цьому суд виходив з положень ст.256 ЦК України, за якими позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Укладаючи договір сторони погодили умову, що строк позовної давності буде становити 10 років.

Разом з тим, Додатковою угодою № 1 від 27.06.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачами змінений договір «Автопакет» № 05/2008/1262Фап, з викладенням його у новій редакції.

Розділ договору, який передбачав зміну строку позовної давності в сторону збільшення, був оновлений, а застереження про збільшення строку позовної давності до 10 років відсутнє у новій редакції договору.

Суд першої інстанції виходив з того, що відносини сторін були таким чином впорядковані додатковою угодою, яка містить нову редакцію кредитного договору з оновленими правами та обов'язками сторін.

У додатковій угоді немає застережень про те, що інші умови кредитного договору залишаються чинними.

Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, які є вільними в укладенні договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ч.1ст.628 ЦК України).

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст.653 ЦК України) та з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч.3ст.653).

Відтак з часу укладення додаткової угоди від 12 травня 2010 року стаття 7 (Врегулювання спорів) не містила умови збільшення строку позовної давності.

Як зазначив суд першої інстанції, в тексті додаткової угоди № 1, в якій викладена нова редакція кредитного договору, відсутні будь які посилання на те, що певні умови договору в первісній редакції зберігають свою силу чи інше, не встановлений певний порядок застосування умов договору в зміненій редакції (наприклад, що умови про розмір платежів застосовуються в новій редакції, а врегулювання спорів - в первісній). З цих підстав аргументи позивача про те, що при вирішенні спору в частині строку позовної давності слід керуватися первісною редакцією договору, суд першої інстанції правомірно вважав безпідставними.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія також виходить з того, що за положеннями Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб.

Законом України «Про споживче кредитування» (стаття 9), передбачено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу.

За п. 5 зазначеного Закону, у разі якщо окремі умови надання споживчого кредиту, діятимуть протягом частини строку користування кредитом, кредитодавець повідомляє споживача про такі умови, строк їх дії та порядок інформування про їх зміну.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем належної інформації щодо кредитування.

Положення щодо обов'язку надання споживачеві повної та достовірної інформації про послугу містяться і в Законі "Про захист прав споживачів", який був чинним на час укладення додаткової угоди. За змістом цього закону до прав споживача відноситься і право на інформацію, яке полягає серед іншого і в тому, що умови договору мають бути зрозумілими.

Враховуючи, що при укладенні додаткової угоди з новою редакцією кредитного договору, не було обумовлено збереження положень щодо продовження строків позовної давності, не було окремо застережене про те, які умови первісного договору серед тих що не продубльовані у новій редакції, зберігають чинність, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що не можна вважати чинними положення старої редакції кредитного договору про збільшення строків позовної давності.

Враховуючи, що у цій справі сторони визначили, що договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, погодили строк кредиту (п.1.1.2. зміненого кредитного договору - 20 червня 2014 року), а також термін щомісячного виконання зобов'язання (п.1.1.1. зміненого кредитного договору - щомісячно до 20 числа поточного місяця), вони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Відтак, у вказаний строк відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця. Починаючи з 21 червня 2014 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредиту.

Позивач звернувся до суду з позовом 15 лютого 2018 року (згідно дати на поштовому штемпелі), тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу (20.06.2014 року), що зумовило правомірну відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції також надав оцінку доводами позивача щодо його права нараховувати проценти за кредитом після закінчення строку кредитування з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, яка відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який раніше допускав стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.

Також судом зроблені мотивовані висновки щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення суми заборгованості солідарно із поручителя - ОСОБА_5, зокрема, серед іншого відмовляючи у задоволені позову в цій частині , суд першої інстанції виходив з частини четвертої статті 559 ЦК України, за якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами зміненого договору (пункт 8.3) встановлено, що він діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. В такому випадку порука є припиненою, так як кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (20.06.2014 року) не пред'явив вимоги до поручителя.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» Стрюкової Ірини Олександрівни залишити без задоволення

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 лютого 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков