ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №573/604/18

Номер провадження 22-ц/816/677/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2,

третя особа - Служба у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 28 листопада 2018 року в складі судді Кліщ О.В.,

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що він є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, матір'ю яких є відповідач ОСОБА_2 На даний час він через повну психологічну несумісність із ОСОБА_2 проживає окремо, а їхні спільні малолітні діти мешкають з відповідачем, тобто разом з матір'ю. Після того як він з відповідачем припинили стосунки, остання усілякими способами перешкоджає його спілкуванню із дітьми, а саме, без жодних причин відмовляє у спілкуванні з дітьми на його неодноразові прохання по телефону, не надає можливості бачитися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Він не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, як свідомий громадянин розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, має дуже велике бажання виховувати своїх дітей, спілкуватися з ними, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його особисте спілкування із дітьми спричинить їм шкоду не існує. Створення перешкод відповідачем у спілкуванні з дітьми порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дітей.

Уточнивши позовні вимоги, просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у його спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом підтримування з дітьми регулярних особистих стосунків і прямих контактів з 14.00 години суботи по 14.00 годину неділі через тиждень за місцем проживання батька. Надати йому можливість спілкування з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у дні їх народження з 09.00 години до 13.00 години з урахуванням побажань дітей.

18 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, мотивуючи тим, що вона має окреме житло, а саме трикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 39,90 м 2, загальною площею 50,0 м2. До цієї квартири належить підвал, 1/2 частина сараю. ОСОБА_2 придбала вказане майно на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2017 року, про що внесені відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18 травня 2018 року зазначено, що при обстеженні вказаного житлового приміщення встановлено, що у квартирі наявні меблі, побутова техніка, одяг, взуття, продукти харчування, в приміщенні чисто, прибрано, хоча потребує поточного ремонту, у дітей є місце для проведення дозвілля. Житло знаходиться в належному стані. ОСОБА_2 має постійне місце роботи - працює шкільним вчителем, позитивно характеризується за місцем роботи, а діти відвідують дитячий садок. Висновком рекомендовано залишити проживати дітей разом з матір'ю. Необхідність встановлення місця проживання дітей виникла внаслідок того, що батько дітей, ОСОБА_1, має звичку без попередження забирати їх і утримувати у себе. Не дотримується графіку спілкування з донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5. Рішенням виконкому Білопільської міської ради Сумської області від 05 квітня 2018 року за результатами розгляду його заяви про визначення порядку спілкування з дітьми установлено графік його участі у вихованні та спілкуванні, якого він не дотримується. У такий спосіб він продовжує з'ясовувати стосунки з ОСОБА_2, що негативно впливає на вихованні неповнолітніх дітей. Крім того, діти вказують, що батько їх передає іншим особам, що підтверджує недобросовісне виконання батьківських обов'язків по відношенню до них. Час, визначений рішенням, надається для спілкування з дітьми відповідачу, тому він не має права передавати їх іншим особам, з чого слідує, що не він проводить з ними час, а його знайомі. Так як такі випадки стали не поодинокими, то забирати дітей, які не бажають з ним залишатися й ночувати, стало складно, бо все це супроводжується бійками та сварками в їх присутності. Відповідач не може забезпечити належні умови для проживання дітей, а також забезпечити умови для їх фізичного, культурного розвитку, спортивних та художніх здібностей, не сприяє забезпеченню дотримання елементарних санітарно-гігієнічних правил. Житла свого не має, відсутній постійних дохід для утримання дітей, зловживає спиртними напоями.

Просила визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю, за її місцем проживання або перебування.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 28 листопада 2018 року уточнений первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначено такі способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом підтримування з дітьми регулярних особистих стосунків і прямих контактів з 14.00 години суботи по 14.00 годину неділі через тиждень за місцем проживання батька. Надати ОСОБА_1 можливість спілкування з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у дні їх народження з 09.00 години до 13.00 години з урахуванням побажань дітей. Надати можливість батькам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінювати порядок побачень батька з дітьми за їх взаємною згодою. Попередньо погоджувати з ОСОБА_2 час спілкування з дітьми, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дітей, з урахуванням стану здоров'я, турбуючись про їх стан здоров'я та в час, коли діти не задіяні в освітньому процесі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_2 за її місцем проживання або перебування.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за понесені судові витрати 12 490 грн. 80 коп. (11786 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 704 грн.80 коп. судового збору).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки спору щодо місця проживання малолітніх дітей між сторонами не існувало та не існує на даний час, оскільки позивач не заперечує відносно того, щоб діти проживали з відповідачем, тому у останнього відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом, а тому в задоволенні позову відповідачу необхідно було відмовити.

Вказує, що у суду першої інстанції не було підстав стягувати з позивача компенсації за понесені відповідачем судові витрати 12 490 грн. 80 коп. (11786 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 704 грн. 80 коп. судового збору).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом як чоловік і жінка без укладення шлюбу з березня 2011 року по лютий 2018 року. Під час спільного проживання у них народилися діти: донька ОСОБА_3, народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Білопілля Сумської області та син ОСОБА_4, народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Білопілля Сумської області. Батьком обох дітей є ОСОБА_1, а матір'ю - ОСОБА_2( а.с. 45-46).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування - районної комісії з питань захисту прав дитини при Білопільській РДА від 09 листопада 2018 року № 46 ( 27 листопада 2018 року № 01-31/2781), враховуючи інтереси дітей, розглянувши ряд пропозицій та пояснень батьків дітей з питання визначення способів участі батька у вихованні дітей, орган опіки та піклування Білопільської районної державної адміністрації вважає доцільним надати можливість ОСОБА_1 дозвіл брати участь у вихованні дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом підтримування з дітьми регулярних особистих стосунків і прямих контактів з 14.00 години суботи по 14.00 годину неділі через тиждень за місцем проживання батька. Надати можливість ОСОБА_1 спілкуватися з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у дні їх народження з 09.00 години до 13.00 години з урахуванням побажань дітей. Надати можливість батькам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, змінювати порядок побачень батька з дітьми за їх взаємною згодою.

Комісія врахувала акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 27 вересня 2018 року, складеного спеціалістами Рижівської сільської ради Білопільського району, відповідно до якого житло, у якому мешкає батько, придатне для перебування малолітніх дітей. Батько займається фермерством, утримує підсобне господарство. На засіданні комісії ОСОБА_1 було рекомендовано облаштувати ще одне спальне місце для дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час, після припинення спільного проживання сторін, діти проживають разом з матір'ю за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2017 року (а.с. 61-63).

Відповідно до актів обстеження умов проживання від 18 травня 2018 року та від 06 липня 2018 року зазначено, що при обстеженні вказаного житлового приміщення встановлено, що у квартирі наявні меблі, побутова техніка, одяг, взуття, продукти харчування, в приміщенні чисто, прибрано, хоча потребує поточного ремонту, у дітей є місце для проведення дозвілля. Житло знаходиться в належному стані. ОСОБА_2 має постійне місце роботи - працює шкільним вчителем, позитивно характеризується за місцем роботи, а діти відвідують дитячий садок. Стосунки між мамою та дітками теплі та довірливі. Мама багато уваги приділяє розвиткові дітей, спілкуванню з ними. В сім'ї ОСОБА_2 створені умови для проживання дітей та їх повноцінного розвитку ( а.с. 41, 65).

Білопільська районна державна адміністрація Сумської області (орган опіки та піклування) власним висновком визначила доцільність визначення місця проживання дітей за місцем проживання матері дітей (а.с. 64).

Рішення суду першої інстанції про задоволення первісного позову мотивоване тим, що місцевий суд, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дітей, врахував його доброзичливе ставлення до обох дітей, потребу у вихованні дітей саме обома батьками із врахуванням рекомендацій органу опіки і піклування та прийшов до висновку про те, що спілкування дітей з батьком повинно відбуватися шляхом підтримування з дітьми регулярних особистих стосунків і прямих контактів з 14.00 години суботи по 14.00 годину неділі через тиждень за місцем проживання батька. З можливістю батька спілкуватися з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у дні їх народження з 09.00 години до 13.00 години з урахуванням побажань дітей. З можливістю змінювати порядок побачень батька з дітьми за взаємною згодою сторін. При цьому попередньо погоджувати з ОСОБА_2 час спілкування з дітьми, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дітей, з урахуванням стану здоров'я, турбуючись про їх стан здоров'я та в час, коли діти не задіяні в освітньому процесі та вказав, що такий спосіб участі батька у вихованні дітей перш за все не буде суперечити їх інтересам із врахуванням малолітнього віку.

Рішення суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову мотивоване тим, що оскільки Білопільська районна державна адміністрація Сумської області (орган опіки та піклування) власним висновком визначила доцільність визначення місця проживання дітей за місцем проживання матері дітей, тому місцевий суд, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір'ю не суперечитиме інтересам дітей, прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю, за її місцем проживання або перебування.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1 ст. 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місцевий суд, врахувавши висновок Білопільської районної державної адміністрації Сумської області (органу опіки та піклування), яка власним висновком визначила доцільність місця проживання дітей за місцем проживання матері дітей прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю, за її місцем проживання або перебування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності між сторонами спору щодо місця проживання малолітніх дітей, є безпідставними.

Під час розгляду справи та за наслідками досліджених наданих сторонами доказів знайшов підтвердження факт наявності спору між сторонами щодо місця проживання дітей.

Звернення позивача із зустрічним позовом, зокрема, було обумовлене тим, що відсутність погодженого між батьками конкретного місця проживання дітей породжувало досить часто конфлікти між батьками під час спілкування з дітьми, особливо коли такі спілкування, зокрема, батька дітей, були тривалими за часом. Наявність спору між батьками щодо місця проживання дітей підтверджується і Висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей (а.с. 64).

Твердження позивача про те, що відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1176 грн, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 травня 2018 року між ОСОБА_2 та адвокатом укладено договір про надання правової допомоги при розгляді даної цивільної справи, розмір гонорару визначено за домовленістю сторін у сумі 680 грн. за годину участі у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді (а.с. 33-40).

На виконання угоди адвокатом було прийнято участь під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (складання процесуальних документів, надання консультацій, ознайомлення з матеріалами справи у суді, копіювання документів) (12 год. 20 хв.), а також він брав участь у п'яти судових засіданнях в якості представника відповідача.

Відповідно до квитанції № 171723 про надання правової допомоги від 16 травня 2018 року вартість послуги складає 11 786 грн. (а.с. 165), тому місцевий суд, враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, час витрачений адвокатом на надання правової допомоги, обґрунтовано стягнув витрати з оплати правничої допомоги у вказанову вище розмірі. Таке рішення суду відповідає вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки зустрічний позов був задоволений в повному обсязі.

Розгляд в даній справі одночасно як первісного та зустрічного позовів, на думку колегії суддів, було доцільним, обґрунтованим та сприяло вирішенню спорів між батьками з дотриманням якнайкращих інтересів дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко