Справа № 654/1584/19
Провадження №4-с/654/21/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Ширінської О.Х.,

за участю секретарів Синевид І.І., Петришак В.П.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника суб`єкта оскарження,

державного виконавця Фоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Гола Пристань цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» на дії державного виконавця Голопристанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, -

у с т а н о в и в :

ПАТ «МТБ БАНК» через представника звернулося до Голопристанського районного суду Херсонської області з вищевказаною скаргою, у якій представником зазначено, що Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.03.2012 року по справі № 2108/2-915/25011 за позовом ПАТ «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №01162/НХ від 12.12,2007, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_4 , яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 69 999,96 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 13 225,04 доларів США, заборгованості по пені в сумі 47 370,87 грн., звернуто стягнення заборгованості на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 1,00га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:003:0048, яка знаходиться за адресою: Херсонська область, територія Старозбур`ївської сільської ради, яка належить ОСОБА_3 шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою вартістю, визначеною на підстав оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни.

19.04.2012 року Голопристанським районним судом Херсонської області видані виконавчі листи по справі.

09.07.2012 року відкрито виконавче провадження.

30.10.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент вчинення виконавчої дії) в зв`язку з відсутністю майна на яке можна звернути стягнення.

Вважає постанову державного виконавця від 30.10.2015 року незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.03.2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на конкретне майно - земельну ділянку загальною площею 1,00га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:003:0048, яка знаходиться за адресою: Херсонська область, територія Старозбур`ївської сільської ради, яка належить боржнику ОСОБА_3 .

Таким чином, державний виконавець мав звернути стягнення саме на вказану земельну ділянку та була відсутня необхідність розшукувати інше майно, належне боржнику ОСОБА_3 .

Просить скасувати вищеозначену постанову державного виконавця.

Крім того, 30.09.2019 від скаржника на адресу суду надійшло клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на оскарження, поновлення даного строку.

У відзиві представник ДВС заперечує проти задоволення скарги, оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачу «МТБ БАНК» 30.10.2015, а отже, скаржником пропущено десятиденний строк на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця. Вважає, що скаржник не дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого кожен учасник виконавчого провадження зобов`язаний сумлінно користуватися своїми правами з метою забезпечення своєчасного повного проведення виконавчих дій.

Додатково зазначила, що строк зберігання матеріалів виконавчого провадження сплив, а тому їх було знищено, у зв`язку з чим підтвердити документально обсяг вчинених виконавцем дій не є можливим. Вважає, що обов`язок доказування дотримання строку на оскарження дій державного виконавця покладений на самого скаржника і саме він повинен вказати дату, коли довідався про порушення його прав, а також довести інші обставини, які стали причиною тривалого зволікання зі зверненням до суду (понад чотири роки).

Що стосується звернення стягнення на земельну ділянку, то в рамках виконавчого провадження здійснити вказане не вдалося через мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення і саме тому державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_5 висловив заперечення проти відзиву державного виконавця. Вказав, що виконавчий документ, повернутий ДВС, на адресу скаржника не надходив; доказів повернення виконавчого листа стягувачу виконавцем не надано. Про повернення виконавчого листа стало відомо з державного реєстру виконавчих проваджень 25.04.2019 року, після чого 07.05.2019 до суду подано скаргу. Законом не зобов`язано стягувача постійно перевіряти стан виконавчого провадження, а тому просить поновити строк на оскарження.

Що стосується неможливості реалізації земельної ділянки боржника у зв`язку з мораторієм, то в даному випадку, державний виконавець мав би повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з наявністю встановленої законом заборони на звернення стягнення на майно боржника. Натомість, державний виконавець повернув виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону у зв`язку з відсутністю майна, на яке можна звернути стягнення, в той час, як зазначене майно чітко вказане у рішенні суду. Отже, під час проведення зазначеної виконавчої дії державним виконавцем було порушено процедуру повернення виконавчого документу, а саме: обрано невірну підставу повернення, що є процесуальним порушенням з підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Представник Голопристанського міськрайонного ВДВС у судовому засіданні пояснила, що строк зберігання матеріалів виконавчого провадження сплив, а тому його знищено. У зв`язку з цим довести факт відправлення виконавчого документа стягувачу є неможливим. При цьому, зі сторони ДВС будь-яких порушень законодавства немає, а тому доведення своєчасності звернення до суду зі скаргою, або поважності пропуску строку оскарження є обов`язком скаржника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

30.03.2012 Голопристанським районним судом Херсонської області ухвалено рішення по справі № 2108/2-915/25011 за позовом ПАТ «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки. Даним рішенням позовні вимоги задоволено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №01162/НХ від 12.12,2007, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_4 , яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 69 999,96 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 13 225,04 доларів США, заборгованості по пені в сумі 47 370,87 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 також земельну ділянку загальною площею 1,00га, кадастровий номер :06:003:0048, яка знаходиться за адресою: Херсонська область, територія Старозбур`ївської сільської ради та належить ОСОБА_3 шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою вартістю, визначеною на підстав оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни.

19.04.2012 року Голопристанським районним судом Херсонської області на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист №2108/2-915/2011 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Голопристанського районного управління юстиції у Херсонській області від 09.07.2012 на підставі даного виконавчого листа відкрито виконавче провадження 33342614, що підтверджується копією постанови.

За даними витягу з Реєстру виконавчих проваджень, сформованого 25.04.2019, державним виконавцем Озовською О.Ю. (не діє) 30.10.2015 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернувся до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Вирішуючи питання про дотримання строків звернення ПАТ «МАРФІН БАНК» зі скаргою, суд виходить з наступних положень цивільного процесуального законодавства.

У відповідності до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки питання доказування не регламентовано у положеннях ЦПК про розгляд справ, пов`язаних з виконанням судових рішень, суд звертається до змісту Глави 5 ЦПК України «Докази та доказування», застосовуючи аналогію закону.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Представник скаржника стверджує, що банк постанови про повернення виконавчого документа не отримував, довідався про порушення своїх прав у квітні 2019 року та подав відповідну скаргу до суду. Скаргу подано 07.05.2019, що підтверджується штампом канцелярії суду. Закон не зобов`язує стягувача перевіряти стан виконавчого провадження.

Представник виконавчої служби стверджує, що виконавче провадження знищено, а тому письмові докази про вручення банку оспорюваної постанови надати не може. Проте, строк звернення зі скаргою очевидно пропущений, у чому є вина стягувача, доки він не доведе протилежного.

Таким чином, фактично жодна зі сторін не може надати суду належних прямих і достовірних доказів на підтвердження своєї позиції, обмежуючись поясненнями та посиланнями на норми законодавства. Тому, суд вирішує питання про поважність пропуску строку подання скарги на основі наявних у справі доказів, які непрямо вказують на відповідні обставин справи.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 виніс постанову №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Пунктом 16 Постанови надано рекомендацію судам враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно з положеннями ч. 4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент вчинення виконавчих дій), про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В силу положень ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно наказу №25.12.2008 №2274/5 МЮУ «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершені за постановами адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Строк зберігання реєстрів відправленої кореспонденції 1 рік. Тому відслідкувати відомості щодо вручення виконавчого документа ПАТ «МТБ Банк» не надається можливим, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені.

Таким чином, ЗУ «Про виконавче провадження» (чинний на момент повернення виконавчого документа) містить імперативний припис про обов`язок державного виконавця надати сторонам постанову про повернення виконавчого документа протягом трьох днів з дня постановлення. Натомість, державним виконавцем не надано до суду доказів дотримання вимог ч. 4 ст. ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження, а тому факт дотримання державним виконавцем прав стягувача не доведений.

Відтак, суд знаходить підстави для застосування ч. 2 с т. 449 ЦПК України: визнання поважними причин пропуску строку на подання стягувачем скарги на постанову державного виконавця та поновлення даного строку.

Судом не приймаються до уваги посилання державного виконавця на обов`язок стягувача сумлінно користуватися своїми правами (зокрема правом знайомитися з матеріалами виконавчого провадження), оскільки такий обов`язок є абстрактним і неконкретизованим у Законі, процесуальні наслідки недотримання такого обов`язку не визначені.

Суд тлумачить означену норму (ч. 7 ст. 12 Закону № 606-XIV) так, що несумлінне користування правами може призвести до несвоєчасного та не в повному обсязі вчинення виконавчих дій, а тому для запобігання таких ризиків сторона виконавчого провадження заінтересована певним чином брати участь у здійсненні виконавчого провадження.

Тому, нездійснення стягувачем своїх прав щодо ознайомлення не може бути підставою для відмови у поновленні пропуску строку подання скарги.

Що стосується вимоги ПАТ «МАРФІН БАНК» про скасування постанови державного виконавця, суд приходить до висновку про її задоволення, ґрунтуючись на наступних обставинах справи і положеннях законодавства України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Пункт дев`ятий зазначеної частини статті містить іншу підставу для повернення виконавчого листа стягувачу, а саме: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що у рішенні суду та у виконавчому листі №2108/2-915/2011 викладено перелік конкретного майна, на яке слід звернути стягнення.

У відповідності до п. 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, в порядку, визначеному цим Законом.

За офіційними даними Публічної кадастрової карти України земельна ділянка :06:003:0048 має цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства».

Отже, зважаючи на викладене, оскільки в рішенні та виконавчому листі суду було визначено майно, на яке слід звернути стягнення, державний виконавець не мав законних підстав повертати виконавчий лист стягувачу у зв`язку з відсутністю у стягувача майна (п.2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV). Натомість, законодавча заборона звертати стягнення на вказану земельну ділянку станом на 30.10.2015 була підставою для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено порушення державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» під час винесення постанови від 30.10.2015 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні 33342614, у зв`язку з чим заявлені вимоги ПАТ «МАРФІН БАНК» підлягають задоволенню, а зазначена постанова державного виконавця скасуванню.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» на дії державного виконавця Голопристанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області задовольнити.

Постанову від 30.10.2015 року державного виконавця Голопристанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Озовської Олени Юріївни про повернення виконавчого листа № 2108/2-915/25011, виданого 19.04.2012 року Голопристанським районним судом Херсонської області скасувати.

Ухвала може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя: О.Х. Ширінська