ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/316/19 Справа № 189/710/17 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого банк зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 29.08.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 7068,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Так як відповідач порушила зобов'язання за кредитним договором станом на 25.04.2017 року й неї утворилася заборгованість у сумі 12713,30 грн., яка складається з наступного: 4868,84 грн. - заборгованість за кредитом; 1,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5842,50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 2000,26 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

На підставі наведеного банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість у заявленому розмірі.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск банком строку позовної давності, що стало підставою для відмови у задоволенні позову. Так, позивач посилається на те, що згідно довідки банку, термін дії картки відповідача закінчився 08.2016 року, до суду з позовом він звернувся у травні 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що 29.08.2013 року між позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, на підставі чого, відповідач отримала кредит у розмірі 7068,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця, відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умови та правилами, Тарифами, що підтверджується підписом у заяві. (а.с.5-6).

Відповідач порушила умови Генеральної угоди б/н від 29.08.2013 року, який був укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нею, в результаті чого має заборгованість в сумі 12713,30 грн. Дана заборгованість підтверджена документально та до теперішнього часу позичальником не погашена, у зв'язку з чим зобов'язання за договором не виконанні в повному обсязі.

Як встановлено матеріалами справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, кінцевий строк повернення кредиту - до 28.02.2014 року, так і строки виконання зобовязання зі щомісячним погашенням платежів.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України).

Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві від 03.08.2017 року відповідач ОСОБА_1 заявила про застосування строку позовної давності згідно зі ст. 267 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що пунктом 2.1 генеральної угоди від 29.08.2013 року обумовлено, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 7068,7 грн.на строк 6 місяців з 29.08.2013 року по 28.02.2014 року. Крім того, останній платіж був здійснений відповідачкою 30.01.2014 року. До суду з позовом банк звернувся у травні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої просила відповідач.

За таких обставин колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог банку у зв"язку з пропуском строку позовної давності законним та обгрунтованим, таким, що підтверджений належими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно довідки банку, термін дії картки відповідача закінчився 08.2016 року, тому банком строк позовної давності не пропущено, не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення, оскільки довідка банку містить тільки підпис представника банку і є внутрішім документом, з яким відповідач при підписанні генеральної угоди не ознайомлювалася. Натомість, в угоді, яка підписана відповідачем ОСОБА_1, обумовлено строк дії договору до 28.02.2014 року.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідає завданню цивільного судочинства, ухвалено на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко