ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулися з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

В обґрунтовування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилалися на те, що 29 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 12% річних та кінцевим терміном повернення до 28 серпня 2026 року. У забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору цього ж дня між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки,, відповідно до умов якого, останній передав в іпотеку банку належну йому на підставі договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1. Своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 34 270,25 доларів США, що еквівалентно 271 132 грн. 51 коп. Вказана заборгованість стягнута на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2010 року, про що 05 квітня 2011 року видано відповідний виконавчий лист по справі №2-295-10. Однак, вказане рішення суду не виконане у зв'язку з відсутністю зареєстрованого за боржником майна, на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення вказаної заборгованості, оскільки право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, зареєстроване за попереднім власником - ОСОБА_3 Враховуючи викладене, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просили у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 29 серпня 2006 року у розмірі 271 132 грн. 51 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: кватиру АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С., яка зареєстрована в БТІ за ОСОБА_3, шляхом її продажу за початковою вартістю не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження та виселити з квартири ОСОБА_3 та всіх зареєстрованих осіб, зобов'язати Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку зазначених осіб.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що на момент укладення договору іпотеки від 29 серпня 2006 року та до теперішнього часу він не набув права власності на предмет іпотеки, оскільки після укладення договору купівлі-продажу не зареєстрував своє право власності на спірну квартиру в органах державної реєстрації. Тому просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 29 серпня 2006 року, укладений між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 29 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», щодо квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С та зареєстрований у реєстрі за №2830. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т.1 а.с.104-107).

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки б/н від 29 серпня 2006 року, а саме: чотирикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С., зареєстрованим у державному реєстрі правочинів шляхом продажу її за початковою вартістю не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для задоволення грошових зобов'язань за кредитним договором № 014/109587/3147/74 від 29 серпня 2006 року перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 271132 грн. 51 коп. Виселено ОСОБА_3 та всіх зареєстрованих осіб з квартири АДРЕСА_1. У задоволенні решти цього позову відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1 а.с.155-159).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.1 а.с.208-211).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 29 серпня 2006 року № 014/109587/3147/74 у розмірі 34 270, 25 доларів США, що еквівалентно 271 132 грн. 51 коп. та складається із: заборгованість за простроченим кредитом в сумі 21 789 доларів США 59 центів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4651 доларів США 62 центи, пені за прострочення погашення тіла кредиту - 4548 доларів США 40 центів та пені за прострочення погашення відсотків - 3280 доларів США 64 центи, звернуто стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру № 2, загальною площею 62,3 кв. м, житловою площею 46,5 кв. м, розташовану за адресою: вул. Станіславського, 26, м.Нікополь, Дніпропетровська область, яка належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (т.2 а.с.12-16).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року у частині первісного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним залишено без змін (т.2 а.с.54-58).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в частині первісного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року, у межах доводів апеляційної скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається 29 серпня 2006 року між Акціонерним Почтово-Пенсійоним Банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/109587/1347/74, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 12% річних та кінцевим терміном повернення в строк до 28 серпня 2026 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 29 серпня 2006 року, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2830 (т.1 а.с. 6, 78, 79).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/109587/1347/74 від 29 серпня 2006 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Заставна вартість визначається сторонами в сумі 29 921 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становить 151 100 грн. (т.1, а.с.78, 79).

ОСОБА_2 належним чином зобов'язання за кредитним договором №014/109587/1347/74 від 29 серпня 2006 року не виконував, у зв'язку з чим станом на 22 жовтня 2010 року утворилась заборгованість в розмірі 34 270 доларів 25 центів США, що еквівалентно сумі у національній валюті - 271 132 грн. 51 коп.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказану суму заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, та 05 квітня 2011 року по справі № 2-295-10 видано відповідний виконавчий лист (т.1 а.с.7, 243-245).

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 30 травня 2013 року виконавчий лист повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення (т.1 а.с. 9).

19 червня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, попереджаючи про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу та пропозицією добровільно звільнити квартиру, що є предметом іпотеки (т.1 а.с.12).

Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав 25 червня 2013 року, що підтверджується його підписом на повідомленні про вручення (т.1.а.с. 12 зворот).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, суд першої інстанції посилався на те, що на час укладання договору іпотеки від 29 серпня 2006 року ОСОБА_2 не набув права власності на спірну квартиру, а також невідповідності вказаного договору іпотеки чинному законодавству, оскільки предметом іпотеки за вищевказаним договором іпотеки є квартира, право власності на яку у ОСОБА_2 на час укладання договору іпотеки не виникло, однак, з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині і ухвалення нового рішення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Частиною 5 вищеназваної статті установлено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку».

29 серпня 2006 року між Акціонерним Почтово-Пенсійоним Банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/109587/1347/74, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 12% річних та кінцевим терміном повернення в строк до 28 серпня 2026 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2830 (т.1 а.с. 6, 78, 79).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/109587/1347/74 від 29 серпня 2006 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Заставна вартість визначається сторонами в сумі 29 921 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становить 151 100 грн. (т.1 а.с.78, 79).

ОСОБА_2 належним чином зобов'язання за кредитним договором №014/109587/1347/74 від 29 серпня 2006 року не виконував, у зв'язку з чим станом на 22 жовтня 2010 року утворилася заборгованість в розмірі 34 270 доларів 25 центів США, що еквівалентно сумі у національній валюті - 271 132 грн. 51 коп.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказану суму заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, та 05 квітня 2011 року по справі № 2-295-10 видано виконавчий лист (т.1 а.с.7, 243-245).

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 30 травня 2013 року виконавчий лист повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення (т.1 а.с. 9).

19 червня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, попереджаючи про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу та пропозицією добровільно звільнити квартиру, що є предметом іпотеки (т.1 а.с.12).

Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав 25 червня 2013 року, що підтверджується його підписом на повідомленні про вручення (т.1.а.с. 12 зворот).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилалися на те, що рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, не виконано, заборгованість за кредитним договором №014/109587/1347/74 від 29 серпня 2006 року позичальником ОСОБА_2 не сплачена (т.1 а.с. 2-5, 35-38).

Відповідно до п.1.1. договору іпотеки, заставна вартість визначається сторонами в сумі 29 921 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становить 151 100 грн. (т.1, а.с.78, 79).

Згідно звіту з експертної оцінки від 21 серпня 2006 року ринкова вартість об'єкта оцінки - вищезазначеної квартири - 151 100 грн. (т.1 а.с.121, 122).

Пунктом 3.1.5 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим або кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок його вартості задовольнити свою вимогу визначену підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 цього договору.

Згідно п. 3.1.4 у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Відповідно до п. 1.3 заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 29921 доларів США, що складає за курсом НБУ на день укладення цього договору 151 100 грн.

Як вбачається з п. 5.5.2 договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, може проводитись, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку, визначеному чинним законодавством України. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах установлюється за рішенням суду, а в разі необхідності - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги, на підставі оцінки предмета іпотеки.

ОСОБА_2 належним чином зобов'язання за кредитним договором №014/109587/1347/74 від 29 серпня 2006 року не виконував, у зв'язку з чим станом на 22 жовтня 2010 року утворилася заборгованість в розмірі 34 270 доларів 25 центів США., що еквівалентно сумі у національній валюті - 271 132 грн. 51 коп. на час звернення банку до суду зі вказаними позовними вимогами.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт наявності у ОСОБА_2 перед банком заборгованості, яка станом на 22 жовтня 2010 року становить 34270,25 доларів США, що за курсом НБУ, на час звернення банку до суду, складає 271132 грн. 51 коп. Вартість предмета іпотеки, відповідно до умов іпотечного договору, становить - 151 100 грн.

З матеріалів справи вбачається кредитні кошти за договором №014/109587/1347/74 від 29 серпня 2006 року були надані ОСОБА_2 для придбання вищевказаної квартири в іноземній валюті - долари США.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2006 року, укладеного між ним та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2830, та квартира ОСОБА_2 була придбана за кредитні кошти (т.1 а.с. 6, 78-79).

Заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №014/109587/1347/74 від 29 серпня 2006 року на час звернення банку до суду зі вказаними позовними вимогами складається із: заборгованість за простроченим кредитом в сумі 21 789, 59 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4651, 62 доларів США, пені за прострочення погашення тіла кредиту - 123 034 грн. 22 коп. та пені за прострочення погашення відсотків - 88 741 грн. 31 коп. (відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют) (т.2 а.с.137).

Отже, квартира, що є предметом іпотеки, була придбана за кредитні кошти, надані банком ОСОБА_2 в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.13, 59, 169).

В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_2 вказав, що він зареєстрований за вказаною адресою, але проживає на теперішній час в м.Київ.

Таким чином, у квартирі АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, ОСОБА_2 не зареєстрований та не проживає.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року N1304-VII, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Вказаний закон прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті валютних кредитів укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України.

Тобто, предмет іпотеки, розташований за адресою: АДРЕСА_1 не використовується позичальником ОСОБА_2 як єдине і постійне його місце проживання, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до виниклих правовідносин у даній справі.

Стосовно вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про виселення ОСОБА_3 з квартири, що є предметом іпотеки, слід зазначити наступне.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 2 ст. 39 цього Закону таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з Акту про проживання від 14 лютого 2019 року, складеного ОСББ «Кедр-Н», ОСОБА_3 зареєстрований та постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 (т.2 а.с.226, 227).

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_3 звертався до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Бережний О.С. про розірвання договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року вищевказаної квартири АДРЕСА_1, укладеного між ним та ОСОБА_2 Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року у вказаній справі, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено (т.2 а.с.149-151, 152, 153).

Таким чином, ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у квартирі, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 29 серпня 2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_2, та яка була продана ОСОБА_3 за договором купівлі- продажу квартири від 29 серпня 2006 року ОСОБА_2

ОСОБА_2 в судовому засіданні в апеляційному суді звернувся із заявою про застосування строків позовної давності до позовної заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (т.2 а.с.79).

За змістом ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_2 приймав участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, але до суду першої інстанції із відповідною заявою про застосування строків позовної давності ОСОБА_2 не звертався, таким своїм процесуальним правом в суді першої інстанції не скористався (т.1 а.с.95-99).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні первісного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним - скасувати частково в частині відмови у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/109587/3147/74 від 29 серпня 2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2, у розмірі 34 270,25 доларів США яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом в сумі 21 789,59 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 651,62 доларів США, пеня за прострочення погашення тіла кредиту - 123 034 грн. 22 коп., пеня за прострочення погашення відсотків - 88 741 грн. 31 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу її за початковою вартістю не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для задоволення грошових зобов'язань за кредитним договором № 014/109587/3147/74 від 29 серпня 2006 року перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 271132 грн. 51 коп.

Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі - 151 100 грн.

Виселити ОСОБА_3, із квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 4066 грн. 99 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді