ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1196/16-ц Головуючий суддя І інстанції Якименко Л. О.
Провадження № 22-ц/818/5442/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Личак А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року, ухвалене у складі судді Якименко Л.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Харківській регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області про визнання правочину недійсним,

встановив :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в Дергачівський районний суд Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Харківський регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області, в якому після його уточнення у вересні 2016 остаточно просила суд: визнання недійсним договір купівлі-продажу від 19 січня 2016 року автомобіля MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та договір купівлі-продажу від 02 червня 2016 року зазначеного автомобіля під реєстраційним номером НОМЕР_4 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Зобов`язати Харківській регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області поновити право власності на вищевказаний спірний автомобіль за ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона 02 вересня 2015 року видала відповідачу по справі - ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважила відповідача бути її представником з питань, пов`язаних з експлуатацією, користуванням, розпорядженням, страхуванням належного позивачу автомобілю марки MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В подальшому позивачу стало відомо, що відповідач, в порядку передоручення, видав довіреність ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 знаходяться в зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом РАЦС по м. Харкову РС Харківського МУЮ 10.10.2013 року № 1744.

ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 25 вересня 2015 року вчинили правочин в результатом якого власником вищезазначеного автомобілю марки MITSUBISHI LANCER 1.6 реєстраційний номер НОМЕР_3 став відповідач ОСОБА_3 .

Про передоручення та відчуження автомобіля позивача ніхто не повідомляв, грошових коштів за автомобіль позивач не отримувала.

Вважаючи вказаний правочин від 25 вересня 2015 року з відчуження автомобіля недійсним, 26 листопада 2015 року позивач оспорила його у Дергачівському районному суді Харківської області (справа №619/5032/15-ц, провадження №2/619/233/16).

Під час розгляду справи за її заявою ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року до завершення справи по суті було заборонено ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб право власності на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року заявлений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 було задоволено. Було визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_3 , укладений 25 вересня 2015 року через Торговельну фірму «Полюс» приватне підприємство між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі довідки - рахунку, серія ААЕ № 421318 від 25.09.2015 року.

Харківський регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області отримав, але не виконав.

Незважаючи на наявність ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року про заборону ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб право власності на вищевказану автівку, 19 січня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу спірного вищевказаного автомобіля під реєстраційним номером АХ7052ЕН між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , після чого реєстраційний номер авто був змінений на АН2007ІХ.

Вищевказаний транспортний засіб 02 червня 2016 року був зареєстрований на ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1724 від 02.06.2016 року виданий ТСЦ № 1442 РСЦ МВС в Донецької області, реєстраційний номер авто був змінено на АН9138ІТ.

Таким чином, було здійснено відчуження права власності на автомобіль особою, правоздатність якої була обмежена ухвалою суду про забезпечення позову та яка у відповідності до рішення суду взагалі вже не була власником автомобіля.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2016року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Харківській регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області про визнання правочинів недійсними.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19 січня 2016 року автомобіля марки MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02 червня 2016 року автомобіля марки MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_4 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Зобов`язано Харківський регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області поновити право власності на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-В за ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на її користь судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи у суді першої інстанції, копію оскарженого заочного рішення вона не отримувала, про рішення дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень 19 вересня 2019 року. 17 вересня 2019 року при видачі довіреності на управління транспортним засобом MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_4 вона дізналася про наявність обмежень щодо вказаного транспортного засобу, які були накладені на підставі судових рішень Дергачівського районного суду Харківської області. Вона є зареєстрованим власником зазначеного автомобіля з 02 червня 2016 року згідно договору купівлі-продажу № 1724 від 02.06.2016, внаслідок чого реєстраційний номер авто був змінений ТСЦ № 1442 в Донецькій області на АН 9138 ІТ.

Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 безпідставними та надуманими, що суд помилися з процесуальним статусом ОСОБА_1 у справі, оскільки вона з 02 червня 2016 року і до нього часу офіційно володіє речовими правами на спірний транспортний засіб.

Зазначила, що суд не з`ясував дійсних обставин справи, які мають істотне значення. Не звернув уваги, що жодний документ позивача не містить дати його підписання, позивачка не зазначила про докази, які підтверджують її право власності на спірний автомобіль.

Вказала, що на день придбання нею спірного автомобіля не були виконані ухвала суду першої інстанції від 29 квітня 2016 року про накладення на нього арешту, а також - рішення суду від 15.02.2016 року, про що свідчать матеріали справи (а.с. 12-13, 35-37).

Тому як на день купівлі спірного автомобіля попереднім власником - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і на день його придбання ОСОБА_1 , 02 червня 2016 року, жодних обмежень на відчуження вказаного спірного транспортного засобу у відповідних реєстрах зафіксовано не було, в силу чого вона, ОСОБА_1 , є добросовісним набувачем вказаного спірного транспортного засобу, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 35-38).

Визнавши недійсним договір купівлі-продажу від 02 червня 2016 року спірного автомобіля, який було укладено між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_1 , суд не зазначив, яким чином ОСОБА_3 , який у даному випадку не є належним відповідачем, оскільки не був стороною цього договору, причетний до порушення прав, свобод чи інтересів позивачки ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову у даній справі.

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , за відсутності інших учасників справи, які відповідно до наведеної норми ч.ч. 1, 3 ст. 131 ЦПК України належним чином повідомлялись судом, не повідомили про причини своєї неявки, тому вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Всупереч передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України процесуального обов`язку вони також неодноразово проігнорували поштове повідомлення з викликом суду, що відповідно до ст. 44 ЦПК України суд апеляційної інстанції розцінює, як зловживанням процесуальним правом. Така процесуальна поведінка учасника справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи за їх відсутності.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Судом було встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року по справі № 619/5032/15-ц позов ОСОБА_2 було задоволено. Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_3 , укладений 25 вересня 2015 року через Торговельну фірму приватне підприємство «Полюс» між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі довідки - рахунку, серія ААЕ № 421318 від 25.09.2015 року. Вищевказане рішення набрало чинності 26 лютого 2016 року (а.с. 14-17).

Тому суд першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України у редакції, яка була чинною на день розгляду справи в суді першої інстанції (ч. 4 ст. 82 ЦПК в редакції на день апеляційного розгляду справи), яка передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, вважав встановленими наступні обставини.

25 вересня 2015 року ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 вчинили правочин, який визнаний рішенням суду недійсним, результатом якого власником вищезазначеного автомобілю марки MITSUBISHI LANCER 1.6 реєстраційний номер НОМЕР_3 став відповідач ОСОБА_3

19 січня 2016 року, незважаючи на наявність ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року про заборону ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб право власності на вищевказаний автомобіль, було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки MITSUBISHI LANCER 1.6, рік випуску 2008, двигун об`ємом 1584, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ-загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_3 між відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_4 , реєстраційний номер авто був змінено на АН2007ІХ.

02 червня 2016 року вищевказаний транспортний засіб був зареєстрований на ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1724 від 02.06.2016 року виданий ТСЦ № 1442 РСЦ МВС в Донецької області, реєстраційний номер авто був змінено на АН9138ІТ.

На підставі цих обставин, з посиланням на ст. 203 ЦК України, суд першої інстанції визнав недійсними договори купівлі-продажу спірного автомобіля під реєстраційним номером НОМЕР_2 , укладений 19 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також - договір купівлі-продажу від 02 червня 2016 року цього ж автомобіля, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Статтею 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 Цивільного Кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції всупереч вимог ст. 263, 264 ЦПК України не з`ясував, що у справі відсутні належні, достовірні, допустимі та достатні докази у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження намірів сторін спірних договорів порушити публічний порядок. У справі відсутні докази про те, що ухвала Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року про заборону ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб право власності на вищевказаний спірний автомобіль (а.с. 10-11) була реально звернута до виконання.

Так, згідно відповіді Управління Державної автомобільної інспекції від 07.04.2016 № 1643/119/20/03 розшук спірного автомобіля не був виконаний у зв`язку з відсутністю підстав - постанови державної виконавчої служби щодо організації розшуку вказаного транспортного засобу або відповідної ухвали суду. Водночас ОСОБА_2 було проінформовано, що 19.01.2016 у територіальному сервісному центрі № 1442 МВС України в Донецькій області (м. Артемівськ) зазначений автомобіль було перереєстровано на іншу фізичну особу (а.с. 12).

Згідно ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка може бути спростована зацікавленою особою з підстав, передбачених законом.

Оскільки на день укладення спірного договору від 19 січня 2016 року купівлі-продажу автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_3 між відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_4 , рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року по справі № 619/5032/15-ц не було ухвалено, тому не можна вважати, що сторони цього спірного договору діяли недобросовісно.

У справі також відсутні передбачені ст.ст. 76-80 ЦПК України докази про те, що сторони спірного договору від 02 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , були поінформовані про заборону відчуження автомобіля чи про перебування його у спорі або про наявність згаданого рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року по справі № 619/5032/15-ц.

З огляду на те, що при укладенні вищевказаних спірних договорів автомобіль проходив державну реєстрацію, яка передбачає державну верифікацію (перевірку) належності автомобіля продавцю та державну перевірку відсутність заборон та обтяжень автомобіля, за відсутності у справі доказів іншого, з урахуванням визначеної у ст. 204 ЦПК України презумпції правомірності правочину, покупці автомобіля, відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які не були учасниками першого правочину від 25.09.2015 та не були поінформовані про наявність спору між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 щодо його недійсності, - є добросовісними набувачами спірного майна.

При цьому колегія суддів зважає на правову позицію, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року по справі № 509/5216/13-ц, якою також було підтверджено незмінність правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах: від 18 січня 2017 року по справі № 6-2552цс16, від 24 травня 2017 року по справі № 6-640цс17.

Касаційний суд зазначив, що відсутність реєстрації встановленого судом в ухвалі обмеження у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. Таким чином, для добросовісності набувача вирішальне значення при таких обставинах в контексті норми ст.ст. 215, 228 ЦК України має його поінформованість про встановлену судом заборону відчужувати майно, що обмежує правоздатність продавця такого майна.

Відповідно до ст. 228 ЦК України негативні правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства наступають лише у разі умисних дій хоча у однієї зі сторін. Однак у справі відсутні відповідні докази з цього приводу, тобто позов не доведений.

Крім того, суд визнав недійсними договори купівлі-продажу у справі, де сторони цих договорів не були залучені до справи в якості відповідачів, а залучений до розгляду справи в якості відповідача ОСОБА_3 не був учасником спірних договорів, тому він не є належним відповідачем за розглянутим судом позовом ОСОБА_2 . При цьому справу було розглянуто судом за відсутності третьої особи, ОСОБА_1 , не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду (таке повідомлення у даному випадку є обов`язковим), і ОСОБА_1 такими доводами обґрунтовує свою апеляційну скаргу.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 51 ЦПК України у чинній на день апеляційного перегляду справи редакції суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

Суд апеляційної інстанції не розглядає справу по суті, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Зміна суб`єктного складу учасників справи при апеляційному перегляді справи можлива лише відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, тобто в порядку правонаступництва, що у даному випадку не встановлено.

Тому суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень вирішувати питання про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача відповідно до правил ст. 51 ЦПК України.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлена недоведеність позову.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі вказані порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України є підстави для відшкодування понесених апелянтом судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати, пов`язані за сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) гривень 60 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28.12.2019.

Головуючий

В.Б. Яцина.

Судді колегії

П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.