Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Решетов В. В.

секретарв складі головуючого судді - Решетова В.В.

секретар судового засідання - Голумбієвська С.Ф.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду смт Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 18.07.2018 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.05.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом ДРАЦС Новотроїцького РУЮ Херсонської області, актовий запис № 31. Від даного шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час спільного проживання приблизно в грудні 2010-січні 2011 року вони придбали автомобіль ЗАЗ LANOS, 2010 року випуску, обєм двигуна 1498 см. куб., потужність 63 кВт. Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11.04.2018 року вказаний шлюб було розірвано. 29.03.2018 року вказаний автомобіль відповідачем було продано без її на те згоди, компенсації. Вважає вищевказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбано його в період шлюбу. Просить суд поділити спільне майно подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності: стягнути з відповідача на її користь 75% від встановленої судово-автотоварознавчою експертизою середньо-ринкової ціни автомобіля ЗАЗ LANOS станом на 29.03.2018 року.

Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали. За результатами судово-автотоварознавчої експертизи, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, відійти від рівності частин подружжя у звязку з тим, що на утриманні позивача залишилась малолітня дитина. Аліменти відповідач сплачує у добровільному порядку, але їх не достатньо для нормального розвитку та виховання дитини. Просили стягнути 80998 грн., що складає 75% від оціночної вартості автомобіля.

Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав частково, пояснив що на придбання оспорюваного автомобілю - 6 тисяч доларів давали його батьки, а одну тисячу доларів давали батьки позивача. Тому згодився сплатити позивачу гривневий еквівалент однієї тисячі доларів США, в решті позовних вимог просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, автомобіль ЗАЗ LANOS дійсно був придбаний подружжям під час спільного проживання. Відповідно до довідки регіонального сервісного центру в Херсонській області територіального сервісного центра № 6543 від 25.05.2018 року № 31/21143-304 автомобіль ЗАЗ LANOS дійсно був відчужений відповідачем ОСОБА_3 29.03.2018 року.

Згідно висновку експерта від 01.11.2018 року № 126-ТЗ середня ринкова ціна продажу автомобіля «ЗАЗ LANOS», в комплектації «SE», 2010 року випуску, з робочим обємом двигуна автомобіля 1498 см. куб., тип палива бензин, з механічною коробкою перемикання передач на час його відчуження / станом на 29.03.2018 ро/ розрахована на підставі наданої ініціатором дослідження інформації складає 107997,46 грн.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною 1статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Частиною 1статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст.77,78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (ст.ст.12,81 ЦПК України).

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами автомобіль в період шлюбу, про що не заперечують сторони, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим розподілити його виходячи з правил рівності часток так як сторона позивача не надала доказів відповідно до п.2 ст. 70 СК України, а саме що відповідач не дбав про матеріальне становище забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини. Також позивачем не доведено, що розрім аліментів достатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Так як відповідач на даний момент сплачує аліменти в добровільному порядку в сумі 1100 грн., що не заперечується позивачем. Тому відсутні підстави для застосування п.3 ст. 70 СК України.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі вимог ст.141 ЦПК України та п.36 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 17.10.2014 року з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати, а саме: судовий збір та витрати на оплату судово-автотоварознавчої експертизи пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 259, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1/2 частину ціни продажу автомобіля «ЗАЗ LANOS», а саме 53998,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати пропорційно задоволених вимог: судовий збір в сумі 469,89 грн. та витрати на оплату судово-автотоварознавчої експертизи у сумі 117,21 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.В. Решетов