_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9307/18
Провадження № 2/520/16/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

за участю секретаря Дідур В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пінігіна Тетяна Миколаївна, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності,-

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просить: визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30967845 від 16 серпня 2016 року по реєстрації від 16 серпня 2016 року по реєстрації приватної часткової власності на 1/4 частки за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною, підставою виникнення права власності якого є розпорядження серії № 739, виданого 21 листопада 2016 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради; скасувати запис про право власності ОСОБА_9 за № 15938755 від 10 серпня 2016 року, зроблений державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною; визнати незаконним та скасувати рішення КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31883279 від 17 жовтня 2016 року по реєстрації приватної власності домоволодіння АДРЕСА_4, яке зареєстроване за ОСОБА_2; скасувати запис про право власності ОСОБА_3 за № 16920631 від 12 жовтня 2016 року, зроблений керівником КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_8, щодо об'єкту домоволодіння АДРЕСА_3; скасувати запис про право власності ОСОБА_4 за № 23133239 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_8; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_8 щодо об'єкта домоволодіння АДРЕСА_1; скасувати запис про право власності ОСОБА_5 за № 23133224 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_8, посилаючись на те, що йому на підставі приватної спільної часткової власності належить 9/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2. На думку позивача, відповідач ОСОБА_3 порушив порядок виділу своєї частки у приватну власність, та не взяв у інших співвласників домоволодіння письмову згоду. Також, відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_4 порушила порядок виділу своєї частки у приватну власність, та не взяв у інших співвласників домоволодіння письмову згоду, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог.

Так, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своєму відзиві на позовну заяву посилаються на те, що їхнє майно набуто у власність на підставі розпорядження органу приватизації від 05 квітня 2012 року за № 220119. Надалі 23 жовтня 2017 року ПП «Одеське БТІ» виготовив технічний паспорт на цей об'єкт, проте позивач помилково вважає порушеним своє право, оскільки відомості щодо складу нерухомого майна не відповідають дійсності.

Відповідач ОСОБА_3 надав до суду відповідь на позовну заяву, в якій посилається на те, що його майно не мало та не має спільних меж з домоволодінням позивача.

ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, у судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, до суду надала відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що кожному власнику спірного домоволодіння видано свідоцтво про право власності на житло, та згодом відбулась зміна часток в належному ОСОБА_9 об'єкті нерухомості, проте через відсутність документації в матеріалах архівної справи КП «БТІ», відсутня можливість надання документів з перерахунку часток домоволодіння. Незважаючи на це, приватним нотаріусом, при посвідченні договору дарування від 17 червня 2016 року, без врахування змін, що відбулись у складі нерухомого майна.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_11 у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Третя особа державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пінігіна Тетяна Миколаївна у судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що, відповідно до договору дарування від 17 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С., ОСОБА_1 є власником 9/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та складається в цілому з двох кам'яних житлових будинків, загальною площею 106,7 кв. м та надвірних споруд: И,В,К,Е - сараї, О, Н, І, М - гаражі, П, Д, С - вбиральні, Л- льох, № 1,3-6, 7, 8 - огородження, що розташовані на земельній ділянці, площею 2862 кв. м.

12 жовтня 2016 року відбулась державна реєстрація домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 101, з присвоєнням окремої адреси: АДРЕСА_4.

Згідно з відповіддю Юридичного Департаменту Одеської міської Ради від 24 січня 2019 року на ухвалу суду щодо витребування реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна, за ОСОБА_3 право власності на майно, що зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3, рішення від 01 листопада 2017 року за № 37889588, не зареєстровано.

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30967845 від 16 серпня 2016 року, ОСОБА_9 є власником нерухомого майна за АДРЕСА_1, на підставі розпорядження серії № 739, виданого 21 листопада 2016 року КРА ОМР та свідоцтвом про право на спадщину, серії та номер: 6-1335, виданого 10 червня 2016 року.

З вказаних документів вбачається, що об'єкт нерухомого майна був «квартирою», а на цей час - це житловий будинок. Також, адреса зазначеного майна змінювалась за цими документами.

Згідно з відповіддю Юридичного Департаменту Одеської міської Ради від 24 січня 2019 року на ухвалу суду щодо витребування реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна, за ОСОБА_9 право власності на майно, що зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3, рішення від 01 листопада 2017 року за № 37889588, не зареєстровано.

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37889588 від 01 листопада 2017 року, ОСОБА_5 є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05 квітня 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради.

Згідно з реєстраційною справою № 101, щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відсутні письмові згоди суміжних власників щодо погодження виділу в натурі частин домоволодіння.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 05 квітня 2012 року, ОСОБА_4 є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно з реєстраційною справою № 101, щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, відсутні письмові згоди суміжних власників щодо погодження виділу в натурі частин домоволодіння.

Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна № 55 від 18 червня 2007 року, затвердженою в Міністерстві Юстиції України від 06 липня 2007 року, поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Однак реєстраторами не були додержані правила зазначеної Інструкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Аналогічні норми містяться в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року за № 868.

Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин), нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч. 1 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і який має печатку такого реєстратора.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно зі ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

У відповідності до вимог ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року за № 1117.

Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.4, 2.5, 2.6 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна за № 55 від 18 червня 2007 року, затвердженого в Міністерстві Юстиції України від 06 липня 2007 року, поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Для цього готується висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, який містить такі дані: кому належить об'єкт нерухомого майна; на підставі яких правовстановлювальних документів; повну технічну характеристику об'єкта нерухомого майна; фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; склад новоутворених об'єктів нерухомого майна і їх адреси; пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири.

Проте, в супереч чинному законодавству, відповідачі здійснили виділ у натурі часток майна, без належних документів та письмових угод про це з іншими співвласниками.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України ввід 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Пункт 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з п. 45 Порядку, для державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки) подається: 1) документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; 3) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 4) письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що перебуває у спільній частковій власності та у результаті проведення реконструкції змінився розмір часток у такому праві); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Положеннями статті 321 Цивільного кодексу України законодавцем визначено принцип непорушності права власності та зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, тоді як державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна, щодо якого було зареєстровано декларацію, грубо порушує право власності територіальної громади м. Одеси на землю, яке має бути відновленим у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину; видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах; засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; посвідчують факт, що фізична особа є живою; посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці; посвідчують час пред'явлення документів; передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; приймають у депозит грошові суми та цінні папери; вчиняють виконавчі написи; вчиняють протести векселів; вчиняють морські протести; приймають на зберігання документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 36 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року за № 868, передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим «Порядком».

Відповідно до ч.1 ст.19 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі по 805 грн. 48 коп.

Керуючись ст. 77, 81, 89, 263-265, 354-355ЦПК України, ст. 356, 358, 364, ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пінігіна Тетяна Миколаївна, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30967845 від 16 серпня 2016 року по реєстрації від 16 серпня 2016 року по реєстрації приватної часткової власності на 1/4 частки за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною, підставою виникнення права власності якого є розпорядження серії № 739, виданого 21 листопада 2016 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради.

Скасувати запис про право власності ОСОБА_9 за № 15938755 від 10 серпня 2016 року, зроблений державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Пінігіною Тетяною Миколаївною.

Визнати незаконним та скасувати рішення КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31883279 від 17 жовтня 2016 року по реєстрації приватної власності домоволодіння АДРЕСА_4, яке зареєстроване за ОСОБА_2.

Скасувати запис про право власності ОСОБА_3 за № 16920631 від 12 жовтня 2016 року, зроблений керівником КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_8, щодо об'єкту домоволодіння АДРЕСА_3.

Скасувати запис про право власності ОСОБА_4 за № 23133239 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_8.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37889588 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_8 щодо об'єкта домоволодіння АДРЕСА_1.

Скасувати запис про право власності ОСОБА_5 за № 23133224 від 01 листопада 2017 року, яке було зареєстровано реєстратором Дачневської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_8.

Стягнути з ОСОБА_2, який є керівником КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації Одеської області», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_5, судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п'ять) грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, паспорт серії КК 783056, виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 03 грудня 2001 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_6, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_5, судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п'ять) грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_7, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_5, судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п'ять) грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_8, який є реєстратором Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_5, судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п'ять) грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_9, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_5, судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п'ять) грн. 48 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 15 лютого 2019 року.

Головуючий Салтан Л. В.