Номер провадження: 22-ц/813/17/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради,

встановив:

28 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 3000 грн., третя особа Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради.

Позивач посилалась на те, що після розірвання шлюбу відповідач не надає кошти на утримання спільної дитини, не піклується про неї, не цікавиться та не приймає участі в її розвитку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 26 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., починаючи з 28.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вказано, що рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеса від 26 липня 2018 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.07.2015року між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено шлюб, який менше ніж через пів року, а саме 05.01.2016 року було розірвано рішенням Арцизького районного суду Одеської області, яке набрало чинності 16.01.2016року.

Цього ж місяця, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_6, яка 01.06.2016 року була зареєстрована позивачкою ОСОБА_3 В актовому записі про батьківство батьком вказаний відповідач ОСОБА_5

Крім того, 15.07.2016 року ОСОБА_3 зверталася до Арцизького районного суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_5 аліментів на її користь, на утримання дитини ОСОБА_6

Однак, провадження по даній справі було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України, в редакції яка діяла до 15.12.2017року, тобто у зв'язку з відмовою позивача від позову, про що Арцизьким районним судом Одеської області було постановлено ухвалу від 30 листопада 2016 року (а.с.65).

В подальшому, а саме 28 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_6, про що було вказано вище.

Заперечуючи проти позовних вимог, апелянт ОСОБА_5 вказав, що оскільки провадження у справі було зарите на підставі заяви позивачки про це, що передбачено п.3 ч.1 ст. 205 ЦПК України, яка була чинною на час закриття провадження у справі, то у відповідності до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд був зобов'язаний закрити провадження у справі.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними доводами, оскільки на підставі вказаних норм процесуального права суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрала законної сили ухвала суду про закриття провадження у справі, постановлена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З таких же підстав, суд у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відмовляє у відкритті провадження у справі.

Проте, як вбачається із позовної заяви, предмет спору по даній справі зовсім інший, ніж по справі, по якій закрите провадження, оскільки предметом судового розгляду по даній справі є стягнення аліментів за інший період, ніж по справі, по якій закрите провадження, а тому підстав для закриття провадження, або відмови у відкритті провадження по даній справі, матеріали справи не містять.

Що стосується рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у сумі 1500 грн., то колегія суддів вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам статей 180-182, 184 СК України.

З цих підстав доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_5 про незаконність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, з посиланням на те, що він офіційно працює і отримує заробітну плату, є безпідставними, так як у відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України право вибору виду стягнення аліментів належить позивачу.

При цьому, колегія суддів вважає, що в даному випадку слід врахувати, що у відповідача є донька від першого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, якій він, починаючи з 24.01.2010 року сплачує щомісячно аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини його заробітку. Крім того, у відповідача є ще одна донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, на яку він також сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що на утримання доньки сторін - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач також обов'язаний сплачувати аліменти, як то передбачено ст. 180 СК України.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Також у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ч.ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

При визначенні розміру аліментів, які належить стягувати з відповідача на користь позивача, на утримання їх доньки, колегія суддів також враховує, що за 2017 рік відповідач отримав сукупний дохід у загальному розмірі 194297,37 грн., із яких. за виключенням відрахувань на інших дітей, сплати податків та військового збору, у його володінні залишається 117 307 грн. на рік, тобто 9 775 грн. на місяць (а.с.63).

Таким чином, розмір аліментів в сумі 1500 грн. в місяць на утримання дитини сторін, буде відповідати вимогам законності, обґрунтованості і справедливості судового рішення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, то на думку колегії суддів в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, у пунктах 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№3 від 30.03.2007 р роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Статтями 111, 112 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї.

Однак, матеріали справи не мають жодних доказів наявності виключних обставин позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_5

Доводи позивача ОСОБА_3 про те, що він не піклується про дитину, участі у її вихованні не бере, не відвідує та не цікавиться її життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, - не можуть бути достатніми підставами для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дуже маленькою, проживає в іншому населеному пункті, багато обставин людських відносин ще не може усвідомлювати, а тому відповідач ОСОБА_5 позбавлений можливості спілкуватись з нею.

При цьому, матеріали справи не мають доказів того, що позивач пропонувала відповідачу спілкування з донькою, або надання допомоги на її утримання, а він відмовлявся від своїх обов'язків.

Всі вищевикладені обставини в своїй сукупності свідчать про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_6

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, а також про те, що у суду не було правових підстав для ухвалення судового рішення, у тому числі про позбавлення його батьківських прав.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що відповідач ОСОБА_5 жодним чином не був повідомлений про те, що справа слухається в Приморському районному суді м. Одеси і про ухвалення судового рішення 18 липня 2018 року саме цим судом, оскільки відзив на позовну заяву він писав до Суворовського районного суду м. Одеси і не був обізнаний про передачу справи до Приморського районного суду м. Одеси (а.с. 54-58).

Також обгрунтованими є доводи апелянта з приводу незалучення до участі у справі в якості третіх осіб матерів двох дітей, на які він сплачує аліменти, однак суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучати до участі у справі третіх осіб. Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З підстав викладеного та у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 та п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., починаючи з 28.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Також слід стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Що стосується судового збору у розмірі 640 грн., які позивач ОСОБА_3 сплатила при подачі позову про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав (а.с.1), то вони не підлягають відшкодуванню їй з відповідача, так як у задоволенні позовних вимог в цій частині їй відмовлено.

Доводи апелянта ОСОБА_5 про те, що він не є впевненим у тому, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є його донькою, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів, про що він зазначив в апеляційній скарзі, так як на теперішній час його батьківство вказаної неповнолітньої дитини у встановленому законом прядку не оспорено і він згідно розпорядження Приморської РДА № 420 від 27.05.2016 року, актового запису № 5034 від 01 червня 2016 року та свідоцтва про народження дитини, вказаний її батьком (а.с.9, 15).

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що судом порушені правила підсудності щодо вимог про позбавлення його батьківських прав, з посиланням на те, що даний спір має розглядатись в Арцизькому районному суді Одеської області.

Такого висновку колегія судів дійшла, виходячи з того, що позовні вимоги були заявлені також щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, які суд вправі розглядати за місцем проживання позивача, як то передбачено ч.1 ст. 28 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти постанову у відповідності до викладеної її мотивувальної частини.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1, п.2 ч.1 ст. 374, п.4, ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2018 року скасувати та прийняти у справі постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень), починаючи з 28.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.02.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра