КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4770/2019
У Х В А Л А

15 лютого 2019 року місто Київ

справа № 761/28034/16-ц

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Піхур О.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року заяву представника відповідачів про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 11 серпня 2017 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишено без руху з передбаченої ч.2 ст.297 ЦПК України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року) підстави несплати судового збору за подання апеляційної скарги і надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року у задоволенні заяви представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року відмовлено.

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Проте, апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду Київським апеляційним судом, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, звертаючись до суду з даною апеляційною скаргою не додала до неї документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

З акту Шевченківського районного суду міста Києва№357 від 15 серпня 2017 року вбачається, що під час розкриття конверта (пакета), надісланого ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 відсутній оригінал квитанції про сплату судового збору (а.с.103).

Відповідно до п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», (який діяв на час подання апеляційної скарги) за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 42811, 21 грн., а відтак, апелянту необхідно було сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 47092,33 грн.

13 вересня 2017 року від представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшла заява про зменшення розміру судового збору, в якій остання просила враховуючи майновий стан апелянтів зменшити розмір належних до оплати судових витрат до 8800 грн. На підтвердження майнового стану відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 було надано довідки про їх доходи та квитанцію про сплату судового збору в розмірі 6000грн.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, представник відповідачів посилалася на те, що розмір судового збору у сумі 47092,33 грн. перевищує сукупний річний дохід заявників більше як на 79 відсотків.

Вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.82 ЦПК України 2004 року суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Така ж правова норма містилася й у статті 8 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час подання відповідачами апеляційної скарги.

Аналогічні вимоги містяться у ст.136 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року.

Тобто даними нормами законодавства визначена виключна підстава для відстрочення, розстрочення, звільнення або зменшення сплати судового збору - незадовільний майновий стан сторони.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та ЦПК України єдиною підставою для відстрочення, розстрочення, звільнення або зменшення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати цивільних справах» роз'яснено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

При цьому, судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Однією з основних засад судочинства, визначених у статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов'язків» (рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59)

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про зменшення розміру судового збору було додано довідку ТОВ «Укрмедіатренд» №1 від 11 вересня 2017 року, у якій зазначено розмір доходу відповідача ОСОБА_2 у період з липня 2017 року по серпень 2017 року (а.с.114).

Також, було надано довідку Центрального об'єднаного УПФУ в місті Києві №6941 від 11 вересня 2017 року, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_3 знаходиться в Управлінні на обліку та отримує пенсію за віком (а.с.115).

Разом з тим, з наданих документів неможливо встановити, чи перевищує розмір судового збору у сумі 47092,33 грн. сукупний річний дохід відповідачів більше як на 79 відсотків, як про це вказує їх представник у заяві, оскільки з вищевказаних довідок не вбачається розмір доходу відповідачів за цілий календарний рік.

Також вказані довідки не свідчать про те, що у відповідачів відсутні інші доходи.

А відтак, вважаю, що відповідачами не надано суду доказів на підтвердження свого майнового стану за 2017 рік, який би унеможливлював сплату ними судового збору: банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідки з податкових органів про доходи.

Крім того, як вбачається з договору кредиту від 24 травня 2007 року №10-29Є3455, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, кредитні кошти у розмірі 120000 доларів США надавалися останньому на поточні потреби.

При цьому, відповідачами доказів відсутності у них рухомого та нерухомого майна надано не було.

Також, як вбачається з матеріалів справи, між відповідачами та ОСОБА_4 було укладено оплатні угоди про надання правової допомоги.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, додані до заяви про зменшення судового збору докази, приходжу до висновку, що доводи, наведені представником відповідачів ОСОБА_4, не дають підстав для задоволення вказаного клопотання про меншення розміру судового збору, оскільки на їх підтвердження не надано належних доказів, а безпідставне зменшення судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Як вбачається з квитанції №0.0.846727383.1 від 12 вересня 2017 року долученої до заяви про зменшення судового збору, апелянтом сплачено судовий збір в розмірі 6000 грн.

Виходячи з вищевикладеного, апелянту необхідно доплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 41092,33 грн. на реквізити: отримувач коштів - УК у Солом. р-ні/Соломян. р-н/22030101, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), розрахунковий рахунок: 0024, МФО банку отримувача: 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Крім того, у порушення із п.2 ч.4 ст.356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Разом з тим, матеріали справи не містять копії апеляційної скарги та доданих до неї письмових документів відповідно до кількості учасників справи.

Згідно супровідного листа Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року копії апеляційної скарги з додатками на 12-ти арк. було направлено на адресу відповідачів у зв'язку з визнанням апеляційної скарги неподаною.

Виходячи з вищевикладеного, апелянтам на виконання вимог п.2 ч.4 ст.356 ЦПК України необхідно надати до Київського апеляційного суду копії апеляційної скарги з додатками відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі та надати оригінал квитанції про оплату судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього Кодексу, застосовуються положення ст.185 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про зменшення розміру судового збору при подачі апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року - відмовити.

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

У разі не виконання вимог ухвали у визначений строк скарга буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Борисова О.В.