Справа № 453/669/18 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1057/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 453/669/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2019 року ухваленого судом у складі судді Микитина В.Я. у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

01 червня 2018 року позивач по справі АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором б/н від 14.02.2011 року в сумі 117 000 ,00 грн. та судові витрати по справі в сумі 1762,00 грн.

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 14 012, 46 грн. та 1 762 грн. судових витрат.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині відмови суду у стягненні процентів, пені та штрафів. Вважає, що рішення суду прийняте без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах, пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 ч.5 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 14.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 14 600,00 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. (а.с.12).

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті. ( а.с.13, 14-37).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2018 року становить 117 000 грн., яка складається із: 14 012,46 грн. - заборгованість за кредитом;

102 987,54 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом. (а.с.8-11).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним по справі доказам та прийшов до правильного висновку, що позов підлягає до задоволення тільки в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Такий висновок Сколівського районного суду Львівської області відповідає правовій позиції Великої палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Відповідно до ч.1 , 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ст.ст. 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( ст. 1055 ЦК).

Із матеріалів справи судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку .

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із аналізу кредитного договору по заяві-анкеті ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно зазначив, враховуючи положення статей Цивільного кодексу, що регулюють зазначені правовідносини, що умови кредитування на які посилається позивач у позовній заяві, а також у апеляційній скарзі, не були узгоджені з позичальником, а відтак Умови та Тарифи банку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту.

Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 14.02.2011 року процентна ставка не зазначена, а тому судом підставно відмовлено у задоволенні позову у цій частині позовних вимог.

Із доданих до позовної заяви матеріалів не вбачається, що саме ці Витяги з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім цього, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс/15).

Відтак, посилання позивача у апеляційній скарзі на Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду», на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на заяву-анкету, яку позивач власноручно підписав, приєднавшись до умов та правил, що містяться в електронному вигляді на сайті та не містять підпису позичальника ОСОБА_1 не є належним доказом укладеного кредитного договору та досягнення між сторонами всіх істотних умов.

Колегія суддів зазначає, що пеня, штрафні санкції не були предметом позовних вимог, а відтак вимоги апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Враховуючи вище наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк