ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/223/19 Справа № 185/4396/17 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_1, ПрАТ "СТ "Іллічівське" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 22.10.2016 року за участі відповідача ОСОБА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача ЗАЗ ТF 699Р, д/н НОМЕР_3 отримав механічні ушкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.11.2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 056/4/16 від 29.10.2016 року технічні пошкодження автомобіля ЗАЗ ТF 699Р, д/н НОМЕР_3 складають 32 899,43 грн. Відповідач добровільно відмовляється відшкодовувати збитки.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 32 899,43 грн., витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 500,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 32 899,43 грн. та витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 500,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в частині задоволених позовних вимог та стягнути на користь позивача матеріальну шкоду з відповідача ПрАТ "СТ "Іллічівське". В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що майнова шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди має бути відшкодована ПрАТ "СТ "Іллічівське" згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалося, а тому перегляду судом апеляційної інстанції не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що 22.10.2016 року по вулиці Центральній в місті Павлограді Дніпропетровської області, за участі автомобіля позивача ОСОБА_2 марки ЗАЗ ТF 699Р, д/н НОМЕР_3 та автомобіля відповідача ОСОБА_1 Volvo 740, д/н НОМЕР_4 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні ушкодження, що підтверджується копією постанови.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду від 16.11.2016 року відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

29.10.2016 року суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було складено висновок авто-технічного дослідження, згідно якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля ЗАЗ ТF 699Р, д/н НОМЕР_3, становить 32 899,43 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 32 899,43 грн. та витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в сумі 500,00 грн., суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Однак, колегія суддів погодитися з такими висновками не може, виходячи з наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до страхового полісу № АЕ/8494111 від 04.05.2016 року страховиком відповідача зі страховим лімітом 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну на момент вчинення ДТП було ПрАТ "СТ "Іллічівське".

Стаття 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним судом встановлено, що позивач звертався до страховика відповідача з питання виплати матеріальної шкоди та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред'явив вимогу до відповідача ОСОБА_1

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення матеріальної шкоди саме з відповідача ОСОБА_1, оскільки така шкода повинна бути відшкодована ПрАТ "СТ "Іллічівське".

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Однак, позивач позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ "СТ "Іллічівське" не пред'являв, зазначивши його в уточненій позовній заяві в якості третьої особи (а.с.55-58), чим скористався своїм правом на власний розсуд.

Таким чином, розглядаючи позов, саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, колегія суддів вважає в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 32 899,43 грн. та витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 500,00 грн. слід відмовити.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 1 000,00 грн. франшизи, оскільки це передбачено полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8494111 від 04.05.2016 року.

Згідно п.12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2018 року в оскаржуваній частині щодо відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат підлягає скасуванню з постановленням нового, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000,00 грн. франшизи, а в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 32 899,43 грн. та витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 500,00 грн. - відмовити.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року в оскаржуваній частині щодо відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат - скасувати та постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000,00 грн. франшизи.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 32 899,43 грн. та витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 500,00 грн. - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко