Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

місто Київ

справа № 210/8780/13-ц

провадження № 61-15703св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко Оксана Олександрівна, Комунальне підприємство «ДОР «Криворізьке БТІ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача ОСОБА_2

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про виділення часток у праві спільної сумісної власності.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що 29 грудня 1989 року її батько ОСОБА_6 отримав житловий будинок, який складається з 8/15 частин домоволодіння АДРЕСА_1 На момент отримання домоволодіння він перебував у шлюбі з ОСОБА_7 та мав двох дітей: дочку ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати ОСОБА_7, після смерті якої спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько ОСОБА_6

Звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 отримала відмову, оскільки не виділені частки померлих у спільному сумісному майні. Вважає, що частки кожного з батьків у спільній сумісній власності є рівними, оскільки будинок придбано у період шлюбу. Уточнивши позовні вимоги, просила виділити частки у спільній сумісній власності домоволодіння АДРЕСА_1: по 1/2 частині померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 та померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки померлих у спільному сумісному майні задоволено. Визначено за ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та за ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, по 1/2 частці у спільному сумісному майні - будинку АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2013 року змінено, викладено резолютивну частину в такій редакції: «Позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити. Визначити, що частки ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 становили по 1/2 кожного із них».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року рішення Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2013 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 липня 2014 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О. О., Комунальне підприємство «ДОР «Криворізьке БТІ», про визнання права власності в порядку спадкування за законом, об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про виділення часток у праві спільної сумісної власності.

Стислий виклад позиції позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У листопаді 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. Просили визнати право власності за ОСОБА_2 на 4/45 частини після смерті ОСОБА_7 та на 16/135 частин домоволодіння після смерті ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/45 частини домоволодіння після смерті ОСОБА_7 та на 16/135 частини домоволодіння після смерті ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_4 право власності на 16/135 частин домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6

Вимоги позову обґрунтовувались тим, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після смерті своїх батьків. Батьки ОСОБА_2, ОСОБА_3 у період шлюбу перебудували домоволодіння, а тому за життя вони мали рівні права на нього. Враховуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року батько ОСОБА_6 уклав шлюб із ОСОБА_4, вона має право на частину спадкового майна після смерті їх батька.

Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічними вимогами до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О. О., Комунальне підприємство «ДОР «Криворізьке БТІ», про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину від 8/15 частин житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого на АДРЕСА_1

Вимоги зустрічного позову обґрунтовувались тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 8/15 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що належала померлому на праві власності в порядку спадкування. Вважає, що разом із дітьми померлого має право на 1/3 частину домоволодіння, яка належала померлому за життя.

Стислий виклад заперечень відповідачів

ОСОБА_2 проти зустрічного позову заперечувала.

ОСОБА_3 проти зустрічного позову заперечував.

ОСОБА_4 заперечувала проти позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про виділення часток у спільній сумісній власності домоволодіння АДРЕСА_1 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про розподіл спадкового майна та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О. О., Комунальне підприємство «ДОР «Криворізьке БТІ», про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам статті 3, статей 27-31 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Позивач ОСОБА_2 не скористалася правом уточнення позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. З урахуванням того, що всі інші позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами є похідними від позову про визнання права власності на спірне домоволодіння за померлими, то вони не підлягають задоволенню у зв'язку з безпідставністю.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом та часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О. О., Комунальне підприємство «ДОР «Криворізьке БТІ», про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Судом визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на 28/135 (4/45 та 16/135) частин спадкового майна: 8/15 частин домоволодіння АДРЕСА_1 яке складається з: житлового будинку «Б-1», площею забудови 61, 9 кв. м, загальною площею 42, 3 кв. м, житловою площею 25, 0 кв. м, сараю «Е», площею забудови 4, 3 кв. м, вбиральні «Ж», сараю «З» із площею забудови 47, 9 кв. м, № 1 - ворота металеві, «ІІ», «ІІІ» - замощення.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на 28/135 (4/45 та 16/135) частин спадкового майна: 8/15 частин домоволодіння АДРЕСА_1 яке складається з: житлового будинку «Б-1», площею забудови 61, 9 кв. м, загальною площею 42, 3 кв. м, житловою площею 25, 0 кв. м, сараю «Е», площею забудови 4, 3 кв. м, вбиральні «Ж», сараю «З», площею забудови 47, 9 кв. м, № 1 - ворота металеві, «ІІ», «ІІІ» - замощення.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на 16/135 частин домоволодіння АДРЕСА_1 8/15 частин якого складається з: житлового будинку «Б-1», площею забудови - 61, 9 кв. м, загальною площею 42, 3 кв. м, житловою площею 25, 0 кв. м, сараю «Е», площею забудови 4, 3 кв. м, вбиральні «Ж», сараю «З» із площею забудови 47, 9 кв. м, № 1 - ворота металеві, «ІІ», «ІІІ» - замощення.

У задоволенні інших позовних вимог та зустрічних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в цій справі не можна визнати законним і обґрунтованим.

З огляду на дату укладання шлюбу подружжям ОСОБА_6, 05 липня 1975 року, та датою набуття права власності на спірне домоволодіння, враховуючи свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Дзержинської районної ради від 29 грудня 1989 року на ім'я ОСОБА_6 на 8/15 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення ради народних депутатів від 25 травня 1984 року № 142/10 про узаконення житлового будинку та акта прийняття будинку в експлуатацію, апеляційний суд дійшов висновку, що 8/15 частин спірного домоволодіння, яке є спадщиною після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6, належало їм за життя на праві спільної сумісної власності, частки яких за життя були рівними по 1/2, оскільки придбано у період шлюбу спільною працею. Домоволодіння збудоване під час шлюбу та введене в експлуатацію є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на чиє ім'я його зареєстровано, оскільки його улаштовано сумісною участю та спільною працею і коштами.

Отже, після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилася спадщина, яка складає 1/2 частку від 8/15 частин спірного домоволодіння, що становить 4/15. Спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилась до набрання чинності ЦК України (в редакції Закону України від 16 січня 2003 року

№ 435-IV, далі ЦК України), а тому до правовідносин стосовно спадкування після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, застосуванню підлягає ЦК Української РСР.

Фактично спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли її діти ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2, ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_6, які разом із нею проживали на час смерті та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідками виконкому Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради від 30 липня 2012 року. Тобто кожним із спадкоємців ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 успадкована 1/3 частка від 4/15, що становить кожному із спадкоємців по 4/45 частини домоволодіння АДРЕСА_1

На час смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його частка у домоволодінні становила 16/45 (4/15 та 4/45) частин.

Сторони у справі усі є спадкоємцями першої черги, тому з огляду на розмір частки 16/45 частини спірного домоволодіння, яка належала за життя спадкодавцю ОСОБА_6, усі три спадкоємці ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 успадковують її у рівних частках, кожному по 16/135.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що апеляційний суд, визначивши частки подружжя ОСОБА_3 після їх смерті у праві спільної сумісної власності на майно, яке є спадковим, не врахував правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 квітня 2011 року у справі № 3-18вс11 щодо правильного застосування правил статті 392 ЦК України. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили лише розподілити спадкове майно без визначення частки спадкодавців у спадковому майні, чим порушено вимоги статті 11 ЦПК України 2004 року щодо меж розгляду справи судом.

На переконання заявника, апеляційний суд не врахував підстави, зазначені нотаріусом, для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину та за власною ініціативою визначив частки у спільній сумісній власності після смерті спадкодавців.

При цьому апеляційний суд, розподіляючи частки у спадковому майні, не врахував, що ОСОБА_3 27 вересня 2009 року подав до приватного нотаріуса заяву про відмову від спадщини померлого батька ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 01 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у березні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 05 липня 1975 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7. зареєстрували шлюб.

Від шлюбних відносин у них ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася дочка ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року - син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про народження та одруження ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної ради у м. Кривому Розі від 29 грудня 1989 року, за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 8/15 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Ради народних депутатів від 25 травня 1984 року № 142/10 про узаконення житлового будинку та акта прийняття будинку в експлуатацію, рішення виконкому від 09 червня1989 року про затвердження акта ідеальних часток.

Відповідно до свідоцтв про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивачів ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько ОСОБА_6

Згідно з довідками виконкому Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради від 30 липня 2012 року та відомостей про реєстрацію місця проживання, зазначених в паспортах громадянина, ОСОБА_2 з 13 листопада 2000 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за зазначеною адресою з 25 травня 1995 року. На час смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, разом із нею проживали діти ОСОБА_2, ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_6

Після смерті батьків їх діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріальної контори із заявами про отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом.

Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори сторонам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки не визначені частки померлих у спільному сумісному майні.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_6

Довідкою виконкому Дзержинської районної у місті КривомуРозі ради від 13 травня 2010 року підтверджено, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 його дружина проживала разом із ним на АДРЕСА_1

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О. О. 15 травня 2013 року спадкоємцям ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку із наявністю спору щодо поділу спадщини.

Отже, між сторонами виникли правовідносини щодо розподілу спадщини, яка відкрилась після смерті матері позивачів ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також спадщини, яка відкрилась після смерті батька позивачів та чоловіка відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Врахувавши дату укладання шлюбу подружжям ОСОБА_6, 05 липня 1975 року, та дату набуття права власності на спірне домоволодіння на підставі свідоцтва, виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. кривого Рогу від 29 грудня 1989 року на ім'я ОСОБА_6 на 8/15 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Ради народних депутатів від 25 травня 1984 року № 142/10 про узаконення житлового будинку та акта прийняття будинку в експлуатацію, апеляційний суд дійшов висновку, що 8/15 частин спірного домоволодіння, яке є спадщиною після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6, належало їм за життя на праві спільної сумісної власності, частки яких за життя були рівними, по 1/2, оскільки майно придбано у період шлюбу спільною працею. Домоволодіння, збудоване під час шлюбу та введене в експлуатацію, є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на чиє ім'я його зареєстровано, оскільки його улаштовано сумісною участю та спільною працею і коштами.

Отже, після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилася спадщина, яка складає 1/2 частку від 8/15 частин спірного домоволодіння, що становить 4/15. Спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилась до набрання чинності ЦК України, а тому до правовідносин стосовно спадкування після її смерті, застосуванню підлягає правила ЦК Української РСР.

Фактично спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли її діти ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2, ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_6, які разом із нею проживали на час смерті та фактично вступили в управління і володіння спадковим майном, що підтверджується довідками виконкому Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради від 30 липня 2012 року. Тобто кожним із спадкоємців ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 успадкована 1/3 частка від 4/15, що становить кожному із спадкоємців по 4/45 частини домоволодіння АДРЕСА_1

На час смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його частка у домоволодінні становила 16/45 (4/15 та 4/45).

Сторони у справі є спадкоємцями першої черги, тому з огляду на частку 16/45 частини спірного домоволодіння, яка належала за життя спадкодавцю ОСОБА_6, усі три спадкоємці ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 успадковують її у рівних частках, кожному по 16/135.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 1 розділу VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності 01 січня 2004 року.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 31 грудня 2003 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України.

Конструкція статті 22 КпШС України свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до пунктів 4 та 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо порядку прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи, що ОСОБА_7 померла до набрання чинності ЦК України, то прийняття спадщини після її смерті регулюються правилами ЦК Української РСР.

За статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (стаття 549 ЦК Української РСР).

Дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд, встановивши, що фактично спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли її діти ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2, ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_6, які разом із нею проживали на час смерті, та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, дійшов обґрунтованих висновків із застосуванням до спірних правовідносин наведених правил ЦК Української РСР.

Враховуючи, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, то питання прийняття спадщини, відкритої після його смерті, регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

В оцінці доводів касаційної скарги щодо виходу за межі позовних вимог Верховний Суд врахував таке.

Відповідно до поданої позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили визнати за ними право власності на частки у спадковому майні в порядку спадкування.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд, розглянувши спір та частково задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_4, дотримався вимог статті 11 ЦПК України 2004 року щодо меж розгляду справи.

При цьому необхідно враховувати, що під час подання позову про визнання права власності в порядку спадкування у разі наявності кількох спадкоємців пред'явлення окремо вимоги про розподіл часток у спадщині не вимагається, якщо вимоги позивача стосуються рівних часток у спадщині, як це передбачено правилами статті 1267 ЦК України.

Суд в силу встановлених під час розгляду справи обставин має встановити склад спадщини, частку кожного із спадкоємців у спадковому майні, що матиме наслідком певні висновки про визнання права власності в порядку спадкування.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

Враховуючи, що вимоги стосуються спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6, то суд мав встановити обсяг спадщини кожного із спадкодавців, коло спадкоємців, та з урахуванням наведеного встановити, на яку частку у спадковому майні мають право спадкоємці відповідно до закону.

При цьому встановлено, що ОСОБА_4 заперечувала проти розміру часток, заявлених у позові, що свідчить про наявність спору про право цивільне. Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О. О. 15 травня 2013 року спадкоємцям ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку із наявністю спору щодо поділу спадщини.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відхилення доводів заявника про вихід за межі позовних вимог, а також про неправильне застосування статті 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Щодо оцінки відмови ОСОБА_3 від прийняття спадщини

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. (частина перша статті 1273 ЦК України).

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України).

Апеляційним судом під час розгляду цієї справи не було враховано, що судом першої інстанції не досліджено доказу, що ОСОБА_3 подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2, заява про відкликання заяви про відмову від спадщини або заява про прийняття спадщини ним не подавалась, у матеріалах справи відсутня. Таким чином, під час вирішення спору по суті не надано оцінку доказу, наявному у матеріалах справи, зокрема заяві ОСОБА_3 про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2

Наведене дає підстави для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в частині вирішення питання про визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, що є підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому розмір часток спадкоємців у спадковому майні залишається незмінним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд зробив висновок, що доводи касаційної скарги в частині визначення розміру часток у спадщині, відкритій після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6, не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, не дають підстав вважати, що апеляційним судоми порушено норми матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про визнання права власності в порядку спадкування, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що ОСОБА_3 відмовився від своєї частки у спадщині, відкритій після смерті ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, не надав оцінку наявному у справі доказу, що є безумною підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині визнання права власності за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 підлягають скасуванню із направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати відповідну правову оцінку цим доказам і встановленим на їх основі дійсним обставинам справи та вирішити спір з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування щодо частки у спадщині, відкритій після смерті ОСОБА_6, скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак