КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5401/19 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Журби С.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеволюція» про захист прав споживачів, відшкодування шкоди та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

у травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив просив стягнути з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої об'єкту інвестування (квартирі) за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_2); стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 8 042 737,03 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. за невиконання зобов'язання щодо усунення недоліків квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_2), а також за ненадання після підписання акту прийняття-передачі об'єкта інвестування (квартири) від 19.05.2017 року сертифікатів, паспортів та гарантійних документів на обладнання, що встановлене в квартирі, ненадання ключів від квартирі та перешкоджання доступу до квартири, не проведення державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем; зобов'язати відповідача протягом двох місяців з моменту набрання рішенням суду законної сили усунути недоліки на технічному поверсі, який розташований над квартирою позивача, за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_2); стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 99 112, 51 грн. та три відсотки річних в розмірі 23 904,52 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року цивільну справу передано на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати дану ухвалу та повернути справу для продовження розгляду до Печерського районного суду міста Києва. Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_5, не пов'язані з правом власності на нерухоме майно, а випливають із правовідносин, що регулюються законодавством про захист прав споживача, тому слід застосувати правила ч. 5 ст. 28 ЦПК України, згідно з якими ОСОБА_2 має право на свій власний вибір звернутися до Печерського районного суду міста Києва або до суду за своїм місцем проживання.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив того, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок не усунення недоліків об'єкту інвестування - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_2).

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає указаним нормам чинного законодавства.

Поняття підсудності у цивільному судочинстві це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об'єктом якого є нерухоме майно.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 70955 від 07.07.2018 року, предметом якого участь у фінансуванні будівництва об'єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_2).

Отже, зазначені позовні вимоги стосуються невиконання стороною договору, об'єктом якого є нерухоме майно, а також права користування цим нерухомим майном.

Твердження апелянта про те, що справа не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва, так як підсудність даної справи визначається за правилами ч. 5 ст. 28 ЦПК України є безпідставними, оскільки заявлений спір повинен розглядатися за правилами виключної підсудності.

Тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог законодавства про захист прав споживачів та порушення норм процесуального права, є необґрунтованими.

Таким чином, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції діяв у межах закону і, зважаючи на вимоги ст. 30 ЦПК України, дійшов вірного висновку, що справа підсудна саме Дарницькому районному суду м. Києва, за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав до її скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2019 року.

Судді: Д.О. Таргоній

С.О.Журба

К.П.Приходько