Номер провадження: 22-ц/813/396/19
Номер справи місцевого суду: 362/3046/17
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Савхоз» ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Савхоз» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року директор ТОВ «Савхоз» звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.06.2016 року з вини третьої особи ОСОБА_4, який керував автомобілем «MAN» держ. номер НОМЕР_1, з напівпричепом держ. номер НОМЕР_2, на 46 км а/д Київ-Одеса відбулась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «DEO» держ. номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 Винним у скоєнні ДТП є ОСОБА_4, що підтверджується постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2016 року. Власником автомобіля «MAN» держ. номер НОМЕР_1, з напівпричепом держ. номер НОМЕР_2, є ОСОБА_3, а власником автомобіля «DEO» держ. номер НОМЕР_3 - ТОВ «САВХОЗ». Згідно звіту №3308 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ЗАЗ Lanos держ. номер НОМЕР_3, складеного 29.03.2017 року СПД «Суліменко», вартість матеріального збитку становить 84466,91 грн. Витрати на експертні послуги склали 1500 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу, яким заподіяно матеріальні збитки, а тому, відповідно до положень ст. 1187 ЦК України, він повинен відшкодувати ТОВ «САВХОЗ» спричинену матеріальну шкоду.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.09.2018 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Савхоз».

Не погоджуючись з таким рішенням суду, директор ТОВ «Савхоз» звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19.09.2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 23.06.2016 року о 10 год. 00 хв. на 46 км + 450 м а/д Київ-Одеса ОСОБА_4, керуючи автомобілем «MAN» держ. номер НОМЕР_1, з напівпричепом держ. номер НОМЕР_2, не був уважний та рухався в стомленому стані, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, не надав перевагу в русі автомобілю «DEO» держ. номер НОМЕР_3, який рухався по тій смузі, в яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем.

- дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4, що підтверджується постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2016 року (а. с. 3).

- відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 автомобіль ЗАЗ Lanos держ. номер НОМЕР_3 належить TOB «САВХОЗ» (а. с. 46).

-згідно зі звітом №3308 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ЗАЗ Lanos держ. номер НОМЕР_3, складеного 29.03.2017 року СПД «Суліменко», вартість матеріального збитку становить 84466,91 грн. (а. с. 4-43).

-витрати позивача на встановлення розміру збитку склали 1500 грн., що підтверджується актом виконаних робіт СПД «Суліменко» від 05.04.2017 року та платіжним дорученням №5008 від 06.04.2017 року (а. с. 44, 45).

Заявляючи позов про стягнення збитків до власника автомобілю, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП за постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, ТОВ «Савхоз» вказує, що водій та власник джерела підвищеної небезпеки перебували у трудових відносинах і ДТП сталося під час виконання завдавачем шкоди трудових обов'язків, внаслідок чого відповідальною особою за спричинення збитків є власник автомобілю. При цьому право заявити позов до завдавача шкоди або власника позивач вважав абсолютним і заперечив необхідність попереднього звернення за страховим відшкодуванням до страховика або МТСБУ (у разі якщо автомобіль відповідача не був застрахований).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що шкоду позивачу було заподіяно в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем в момент ДТП, а тому вказані правовідносини регулюються ст. 1188 ЦК України, а не ст. 1187 ЦК України, як зазначає позивач.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судова колегія виходить з наступного.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Розрізняють добровільну і обов'язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п.6 ч.4 ст.6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (ч.1 ст.999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції ВСУ (постанова від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15), згідно з якою страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно вибирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, має право вимоги до винної особи про стягнення коштів в розмірі виплаченого ним відшкодування.

ВС дійшов висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги шляхом звернення з позовом до страховика, у якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Так, в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, викладені наступні висновки про правильне застосування норм права.

Стаття 1191 ЦК і стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України, стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником в деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

Страховик зобов'язаний виплатити потерпілому страхове відшкодування замість заподіювача шкоди в передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком заподіювача шкоди замість останнього. Страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до заподіювача шкоди на суму виплаченого відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України і 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди в деліктних зобов'язаннях в рамках виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, яке належить цьому потерпілому в деліктному зобов'язанні, в межах виплаченого йому страхового відшкодування (суброгация).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок по виплаті страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених в статті 37), або розмір збитку перевищує ліміт відповідальності і страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов'язку по відшкодуванню шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплатити страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик в разі виникнення деліктного зобов'язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. Тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування реалізує право вимоги, передбачений статтями 993 ЦК України і 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана:

-з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

-з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

-з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

-з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо- транспортної пригоди;

-з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

-з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

-дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

-вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

-поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

-невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 1З цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів, охорони здоров'я згідно з чинним законодавством.

МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

У справі відсутні відомості, що позивач звертався до страховика або МТСБУ (якщо транспортний засіб, яким керувала під час зіткнення винна особа не застрахований).

Разом з тим, у матеріалах справи є договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № 0839/15-КИ від 04.08.2015 року, згідно з яким ТОВ «Савхоз» застрахував відповідальність в ПрАТ Страхова компанія «Галицька» з лімітом відповідальності на одного потерпілого. Забезпеченим транспортним засобом за даним договором є в тому числі «DEO» державний номер НОМЕР_3 строком з 29.08.2015 року до 28.08.2016 року. Відповідно до п. 4.1. договору відповідальність Страховика по відшкодуванню збитків по добровільному страхуванню наступає тоді, коли розмір збитку, завданого страхувальником третім особам, перевищить відповідні ліміти відповідальності власників транспортних засобів (а. с. 102- 104).

Крім того згідно з полісом № AI 8449137 обов'язкового страхування ТОВ «Савхоз» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 29.08.2015 року терміном дії до 29.08.2016 року з лімітом майнової відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн.

Проте вигодонабувачами за вказаними договорами страхування є треті особи, яким завдано майнову шкоджу забезпеченим транспортним засобом.

В даному випадку винним у ДТП є водій автомобіля НОМЕР_4, НОМЕР_5 ОСОБА_4

Матеріали справи не містять докази звернення ТОВ «Савхоз» до страховика, де була застрахована відповідальність забезпеченого автомобілю, яким керувала винна у ДТП особа, або звернення до МТСБУ у разі, якщо такий автомобіль не був застрахований, з заявою про виплату страхового відшкодування, а також про визначений розмір такого страхового відшкодування або відомості про неможливість здійснення страхової виплати.

При таких обставинах звернення позивача до суду з позовом до заподіювача шкоди або до власника джерела підвищеної небезпеки (роботодавця водія, який скоїв ДТП під час виконання трудових обов'язків) про відшкодування шкоди, завданої ДТП, є передчасним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що ОСОБА_3 є роботодавцем ОСОБА_4 є неспроможними, оскільки будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, що ОСОБА_3 є роботодавцем ОСОБА_4 і що останній дійсно під час ДТП виконував трудові обов'язки в межах трудових відносин з ОСОБА_3 позивачем не надано. Пояснення водія ОСОБА_4 під час оформлення ДТП про те, що він перебував у рейсі, не є достатнім і беззаперечним доказом достовірності таких відомостей. При цьому у поясненнях ОСОБА_4, у протоколі про адміністративне правопорушення, у постанові суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності відсутні відомості про те, що роботодавцем ОСОБА_4 є саме ОСОБА_3 і що під час ДТП ОСОБА_4 дійсно виконував свої трудові обов'язки перед ОСОБА_3 Разом з тим у поясненнях ОСОБА_4, у протоколі про адміністративне правопорушення, у постанові суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності зазначено, що ОСОБА_4 не працює.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості на стадії апеляційного розгляду вирішувати питання про залучення в якості відповідача особи, яка не була залучена в цьому статусі при розгляді справи в суді першої інстанції.

Крім того, вказані обставини не спростовують висновок апеляційного суду, що районним судом не взято до уваги положення ст. 1194 ЦК України та не враховано правовий висновок, викладений у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, а також щодо передчасності звернення позивача з позовом до заподіювана або власника джерела підвищеної небезпеки про стягнення всієї суми заборгованості до визначення розміру страхового відшкодування або до отримання обґрунтованої відмови страховика (МТСБУ) у виплаті страхового відшкодування.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог за передчасністю звернення до заподіювача або власника джерела підвищеної небезпеки про стягнення всієї суми заборгованості до визначення розміру страхового відшкодування або до отримання обґрунтованої відмови страховика (МТСБУ) у виплаті страхового відшкодування.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Савхоз» ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Савхоз» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.02.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш