Справа № 463/5901/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/1019/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 23 квітня 2018 року в складі судді Гирича С.В. в справі за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з участю третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії,-

встановила:
В листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з участю третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії.

Вимоги обгрунтовував тим, що з 28.04.2009 року перебував на квартирному обліку при Львівському обласному військовому комісаріаті у зв`язку із переміщенням по військовій службі в інший населений пункт. На час переміщення був зарахований на квартирний облік без реєстрації місця проживання, оскільки така у зв`язку із відсутністю житла не вимагалась. Після звільнення 27.09.2016 року з лав ЗСУ залишився на квартирному обліку у Львівському обласному військовому комісаріаті, оскільки з нього не знімався, постійно проживав у м.Львові та на квартирний облік в іншому населеному пункті не приймався.

Його житлові умови не покращились, квартири не отримав, однак рішенням від 12.04.2017 року він та члени його сім`ї із вказаного квартирного обліку зняті. Вважає, що таким рішенням порушуються його права, тому звернувся з позовом, просив визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії від 12.04.2017 року (протокол №5) про зняття з квартирного обліку.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення житлової комісії від 12.04.2017 року (протокол № 5) про зняття з квартирного обліку ОСОБА_2 .

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення суду оскаржив відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Звертає увагу, що позивач був зарахований на квартирний облік у Львівському обласному військовому комісаріаті зі складом сім`ї 2 особи, про що оформлений протокол житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.10.2012 року № 7 із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку до списку першочерговиків за вислугою років понад 25 років з 28.04.2009 року.

Рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5 від 12.04.2017 року позивач знятий з квартирного обліку разом із членами сім`ї відповідно до розділу ІІІ гл. 1 ст. 40-3 ЖК УРСР у зв`язку із припиненням трудових відносин із підприємством.

Оскільки останнім місцем проходження військової служби позивача не був Львівський обласний військовий комісаріат, рапорт про те, що ОСОБА_2 обирає після звільнення населений пункт м. Львів від командира військової частини НОМЕР_1 не надходив, військова частина НОМЕР_1 не розформована, тому підстави перебування ОСОБА_2 на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 , як звільненого з військової служби, відсутні.

Просить скасувати Личаківського районного суду міста Львова від 23 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.
04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представники відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 та третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду житловою комісією питання про зняття позивача з квартирного обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме 12.04.2017 року та прийняття комісією оскаржуваного рішення, позивач ОСОБА_2 був звільнений з військової служби, тому прийняття житловою комісією рішення про зняття його з квартирного обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 з тих підстав, що він був переміщений до нового місця служби в інший населений пункт чи припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи є незаконним, оскільки згідно норм житлового законодавства підстави зняття черговика з квартирного обліку мають бути наявними на час прийняття такого рішення.

При цьому, суд зазначив, що на час прийняття рішення позивач вже був звільнений у запас, тому оскаржуваним рішенням позивача фактично позбавлено права на позачергове одержання житла.

Судом встановлено, що згідно Витягу з послужного списку про проходження військової служби полковника запасу ОСОБА_2 , 1962 р.н. останній з 1979 року проходив службу у Збройних силах України, зокрема у Львівському обласному військовому комісаріаті (а.с. 11).

До 05.03.2015 року обіймав посаду військового комісара у ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 05.03.2015 року по 09.11.2016 року начальника відділу оборонного планування управління КСВ ЗСУ в м. Києві.

Відповідно до витягу з протоколу № 7 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.10.2012 року ОСОБА_2 разом з членами сім`ї, який на час прийняття рішення про зарахування на квартирний облік проходив службу у Львівському обласному військовому комісаріаті, зараховано на квартирний облік у м. Львові по списках осіб, які мають паво на першочергове одержання житлових приміщень, як такі, що служили більше 25 років з 28.04.2009 року. В списки осіб включено дві особи - його та дружину (а.с. 8).

Як вбачається із наказу від 27.09.2016 року № 873, позивач звільнений з військової служби у запас за пп. «б» відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 9).

Згідно Витягу з Наказу командувача Сухопутних військ Збройних сил України станом на 09.11.2016 року вислуга в Збройних сила ОСОБА_2 складає 37 років, 03 місяці, 04 дні та в пільговому обчисленні 41 рік, 01 місяць, 19 днів (а.с. 10).

На квартирному обліку в ЖК гарнізону м. Києва не перебував, постійним та службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався.

З копії паспорта вбачається, що позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , де фактично проживає, інші докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні (а.с. 15).

Відповідно до Витягу з протоколу № 5 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.04.2017 року, вирішено згідно розділу ІІІ гл. 1 ст. 40-3 ЖКУ зняти ОСОБА_2 разом з членами його сім`ї з квартирного обліку при Львівському обласному військовому комісаріаті (а.с. 6).

Таким чином, рішенням від 12.04.2017 року, яке оформлене протоколом № 5 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача ОСОБА_2 разом з членами його сім`ї знято з квартирного обліку при Львівському обласному військовому комісаріаті.

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_2 покликався на те, що рішення про зняття його з квартирного обліку є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки він не отримав жодної квартири чи грошової компенсації, відсутні поліпшення житлових умов, не подавав жодних неправдивих відомостей про зарахування його на квартирний облік.

У відзиві на позовну заяву відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначав, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач знятий з членами його сім`ї з військового обліку у зв`язку з припиненням трудових відносин з підприємством, установою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

До складу житлового фонду, відповідно до ст. 4 ЖК УРСР, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення у інших будівлях.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтями 34, 37 ЖК УРСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України регулюється Інструкціями про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, які затверджується Наказом Міністерства оборони України (далі Інструкція).

Відповідно до вимог п. 3.3 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень затвердженої Наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 в редакції, що діяла на час з якого позивач зарахований на квартирний облік, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні житлової комісії військової частини зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, у першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема, припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідач покликається на те, що підставою для зняття позивача з обліку було переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт.

Відповідно до п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні іншого жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України житлового приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас у або у відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року; обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, звільненими у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.

Тобто, у разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт, яке пов`язане з переїздом військовослужбовця, він знімається з квартирного обліку у цьому населеному пункті.

Позивач був переведений з 05.03.2015 року по 09.11.2016 року на посаду начальника відділу оборонного планування в управління КСВ ЗСУ в м. Київ, що дає підстави для висновку про те, що він підлягав зняттю з квартирного обліку, однак в цей період часу не був знятий з квартирного обліку та на квартирний облік за новим місцем служби не зараховувався.

Інструкція, яка затверджена Наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року №577 втратила чинність 06.02.2012 року, тому покликання суду першої інстанції на таку в контексті того, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла, тобто, у разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт, яке пов`язане з переїздом військовослужбовця, він знімається з квартирного обліку у цьому населеному пункті, є безпідставним.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки на момент розгляду житловою комісією питання про зняття позивача з квартирного обліку у Львівському обласному військовому комісаріаті, а саме 12.04.2017 року та прийняття житловою комісією оскаржуваного рішення, позивач ОСОБА_2 був звільнений з військової служби, прийняття житловою комісією рішення про зняття його з квартирного обліку з підстав переміщення до нового місця служби в інший населений пункт чи припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи є незаконним, оскільки згідно норм житлового законодавства підстави зняття черговика з квартирного обліку мають бути наявними на час прийняття такого рішення.

Більше того, відповідно до п. 2.16 Інструкції затвердженої Наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 в редакції чинній на час прийняття житловою комісією оскаржуваного рішення, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.

За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що оскаржуваним рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача ОСОБА_2 фактично позбавлено права на позачергове одержання житла, якого чи компенсацію за яке, він за час служби в Збройних сила України не отримав.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк