_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/25/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Салтан Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з ФОП ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 13000 грн. 00 коп., в якості попередньої оплати за останній місяць оренди за договором оренди нежитлового приміщення від 01 жовтня 2015 року, посилаючись на те, що нею були сплачені зазначені кошти відповідачеві за останній місяць оренди за зазначеним договором, оскільки 01 листопада 2015 року дія зазначеного договору була припинена у звязку з переукладенням договору оренди з ТОВ «Обрій ХХІ».

Представник ФОП ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що дія зазначеного договору закінчується 05 січня 2016 року, повідомлення про дострокове припинення договору позивач не направляла.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що, 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди, за яким орендодавець передав в строкове, платне користування житловими приміщеннями, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 15.

Відповідно до п.п.9.1. договору оренди, даний договір діє з моменту підписання акту прийому передачі та до 01 жовтня 2016 року.

Як вбачається з акту прийому-передачі укладеного між позивачем та відповідачем, укладеного 01 жовтня 2015 року, позивач прийняв у строкове, платне користування обєкт оренди та зобовязаний був вносити орендну плату у розмірі 13 000 грн. 00 коп. за кожен місяць.

У відповідності до п.п.2.1.1. зазначеного договору оренди, орендна плата за листопад місяць не стягується.

Згідно з п.п. 2.1.2 зазначеного договору, позивачем буде оплачено перший у останній місяць оренди.

У свою чергу, відповідно до договору оренди нежилих приміщень від 01 листопада 2015 року від 01 листопада 2015 року, ТОВ «Магазин подорожей «Поїхали», в особі директора ОСОБА_1 передало ТОВ «Обрій ХХІ», в особі директора ОСОБА_3 2 нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 15.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

При цьому, ч. 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п.п. 8.2. договору оренди, договір може бути припинено (достроково розірвано) за згодою сторін, за умови направлення письмового повідомлення іншої сторони за 30 (тридцять) календарних днів до бажаної дати його припинення).

Тобто, припинення зазначеного договору повинно було вчинятись у письмовій формі з укладенням відповідного акту прийому-передачі, за яким позивач зобовязний був повернути обєкт оренди відповідачеві.

Доказів припинення зазначеного договору позивач не надав. При цьому, позивач посилається на те, що було укладено інший договір оренди, де орендатором є ТОВ «Магазин подорожей «Поїхали»,в якому працює директором, проте зазначений договір не є підставою для припинення первісного договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до п.п.2.1.2. договору оренди, при підписанні акту прийому-передачі, що є невідємною складовою даного договору, орендар сплачує орендну плату за перший та останній місяць відповідно.

Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, по якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї ж статті застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні.

Обовязковою умовою, з якою законодавець повязує виникнення правовідносин щодо повернення безпідставно набутого майна, є відсутність правової підстави для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи.

Відсутність правової підстави означає, що майно набуте або збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином. Отримання відповідачем суми стягуваної переплати за договором поставки природного газу, який є належною умовою виникнення у його сторін відповідних прав та обовязків на момент перерахування вказаних коштів, виключає безпідставність набуття стягуваних грошових коштів на момент такого набуття.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Керуючись ст. 2, 4-6, 76-83, 141, 263-265, 274-279, 354-355 ЦПК України, ст. 526, 759, 761 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) про стягнення коштів у розмірі 13000 грн. 00 коп., в якості попередньої оплати за останній місяць оренди за договором оренди нежитлового приміщення від 01 жовтня 2015 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2019 року .

Суддя Салтан Л. В.