ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/8565/18

Провадження № 22-ц/818/1876/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Піддубного Р.М., Сащенка І.С.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Харківській теплові мережі»,

інші учасники справи:

треті особи - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 січня 2019 року, постановлену у складі судді Курганникової О.А.,

у с т а н о в и в:

23 листопада 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом, у якому просили зобов`язати Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») здійснити ремонт квартир АДРЕСА_1 належної якості, з використанням таких саме, не нижче, якості матеріалів, встановивши строк проведення ремонту - не більше одного місяця. Зобов`язати відповідача повернути сплату споживачам за неналежні послуги.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 січня 2019 року цивільну справу направлено до Московського районного суду м. Харкова за встановленою підсудністю. Суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є житлова квартира АДРЕСА_2 , тому застосуванню підлягають правила виключної підсудності.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу суду скасувати, направити справу до Комінтернівського районного суду м. Харкова для розгляду по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що спір виник не з приводу права власності на квартиру АДРЕСА_2 , тому підстави для застосування правил виключної підсудності відсутні. Позови до юридичних осіб подаються за місцем знаходженням останніх. І як споживачам, право яких порушено, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано право обирати підсудність також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до КП «ХТМ» із позовом, у якому просили зобов`язати відповідача виконати ремонт квартир АДРЕСА_1 та повернути сплачені кошти за неякісні послуги (а.с. 1-2).

Поняття підсудності у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

За приписами ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Відповідно до Преамбули до Закону України № 1023-XII від 12.05.1991 «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 вищевказаного Закону виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботу або надає послуги.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 Постанови від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України (в чинні на цей час редакції ЦПК України - ч.1 ст.30 ЦПК України), до якого відповідно до статті 181 ЦК України належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним; про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Види спорів з приводу нерухомого майна визначені також в абз. 4 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого до таких належать, зокрема, позови про визнання прав на нерухоме майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спір між позивачами та КП «ХТМ» стосується відшкодування шкоди, завданої майну фізичних осіб, і виник не з приводу нерухомого майна.

Подаючи позов як споживачі, право яких порушено, за місцезнаходженням відповідача позивачі скористалися наданим їм ч.2 ст. 27 ЦПК України правом. І в суду першої інстанції не було підстав направляти справу до Московського районного суду м. Харкова за правилами виключної підсудності. Тому ухвала Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 січня 2019 року підлягає скасуванню.

Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2019 року позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до КП «ХТМ» була залишена без руху (а.с. 54-55).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню. Справу належить направити до Московського районного суду міста Харкова для вирішення питання про повернення справи до Комінтернівського районного суду м. Харкова за встановленою підсудністю.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 січня 2019 року скасувати.

Направити справу до Московського районного суду міста Харкова для вирішення питання про повернення справи до Комінтернівського районного суду м. Харкова за встановленою підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий - О.Ю. Тичкова

Судді: Р.М. Піддубний

І.С. Сащенко