ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3195/18

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/119/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М., Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_2

Відповідач: ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3

Розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей Новозаводської районної у м.Чернігові ради, Новозаводська районна у м.Чернігові рада як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Новозаводської районної у м.Чернігові ради, про визначення місця проживання дитини (суддя Овсієнко Ю.К.), ухвалене о 16 год. 51 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Позов мотивовано тим, що позивач від шлюбу з ОСОБА_4 має сина ОСОБА_5 Також ОСОБА_2 має сина від першого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. 01 травня 2016 року позивач разом з дітьми переїхала до м.Львів, а відповідач залишився проживати у м.Чернігові. У жовтні 2017 року ОСОБА_4 забрав дитину до м.Чернігова. ОСОБА_2 вказувала, що її старший син тяжко захворів в період, коли молодший син знаходився разом з батьком та бабусею в м.Чернігові, і оскільки ОСОБА_2 багато часу та уваги приділяла лікуванню старшого сина, то питання повернення молодшого сина у м.Львів не підіймала. Проте, у квітні 2018 року ОСОБА_4 повідомив, що відмовляється повертати сина і буде подавати позов, вимагаючи визначити місце проживання сина разом з ним. За доводами позивача, батько дитини на даний час не має власного житла, дитина окрім батьків все своє життя проживала також зі своїм братом, до якого він дуже емоційно прив'язаний, а тому ухвалення рішення на користь батька означатиме не лише розлучення дитини з матір'ю, а і розлучення з рідним братом.

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог і задовольнити його позов про визначення місця проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ОСОБА_4 Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_2 забрав сина ОСОБА_7 з м.Львова до м.Чернігова, де створив належні умови для його проживання і виховання. Позивач за зустрічним позовом вказує, що ОСОБА_2 з жовтня 2017 року не займається вихованням та утриманням сина ОСОБА_7, який має серйозні проблеми зі здоров'ям, зокрема затримку розвитку, проблеми з мовленням та інше. Син відповідача від першого шлюбу - ОСОБА_6 за станом здоров'я вимагає постійної опіки з боку матері, яка на даний час офіційно не працює у зв'язку з хворобою старшого сина. За доводами позивача за зустрічним позовом, він проживає з сином та батьками у трьохкімнатній квартирі з усіма комунальним зручностями, в квартирі створені належні умови для виховання та розвитку сина, позивач є фізичною особою-підприємцем і має самостійний дохід, який дозволяє повністю матеріально забезпечувати сім'ю.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 жовтня 2018 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково; визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2;

стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.; в решті позовних вимог відмовлено; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що малолітній ОСОБА_5 має прив'язаність до матері та старшого брата і збереження сімейних зв'язків з ними буде відповідати його інтересам; ОСОБА_2 має можливість забезпечити достатні умови для виховання та розвитку дитини і має сталий дохід; проживання ОСОБА_5 з батьком було пов'язане з необхідністю постійного догляду ОСОБА_2 за своїм старшим сином у зв'язку з захворюванням останнього; необхідність лікування ОСОБА_5 ОСОБА_4 не доведена, як і не доведено не надання такого лікування ОСОБА_2; наявність у ОСОБА_2 шкідливих звичок, пов'язаних із зловживанням спиртними напоями або наркотичними засобами, що можуть зашкодити розвитку дитини, не встановлено. Суд критично поставився до висновку органу опіки та піклування і не врахував його при ухваленні рішення, оскільки комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір'ю, про що зазначено у самому висновку. Суд першої інстанції відмовив в частині вимоги про визначення місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1, оскільки визначення місця проживання за певною адресою є обмеженням права особи на вільний вибір місця проживання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов. Позивач за зустрічним позовом вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_2 має можливість забезпечити достатні умови для виховання та розвитку дитини і має сталий дохід, зроблений з порушенням норм процесуального права внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, враховуючи, що позивач за первісним позовом зареєструвалася як ФОП лише за двадцять днів до винесення судом рішення. ОСОБА_4 вказує, що син ОСОБА_7 належить до категорії дітей з особливими освітніми потребами, у зв'язку з чим відвідує заняття зі спеціалістами - логопедом, практичним психологом, дефектологом і згідно довідки «Центру допомоги дітям-інвалідам з важкими розладами мовлення та порушеннями розвитку «Відкритий світ» потребує подальшого педагогічного супровіду. Позивач за зустрічним позовом посилається, що мати дитини не займалася питаннями розвитку дитини. ОСОБА_4 вважає, що висновок органу опіки та піклування зроблений на підставі ретельно з'ясованих та перевірених даних, підтверджених відповідними поясненнями та документами. Також позивач за зустрічним позовом вважає необгрунтованими твердження про те, що проживання сина з ним пов'язано із захворюванням старшого сина, оскільки син мешкає з ним з жовтня 2017 року, в той час як ніяких проблем зі здоров'ям у старшого сина не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач за первісним позовом вказує, що у висновку щодо доцільності проживання ОСОБА_5 з батьком і у рішенні виконкому Новозаводської районної у м.Чернігові ради немає обгрунтування, чому відхилено проект комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності проживання ОСОБА_5 з матір'ю. ОСОБА_2 вказує, що вона має самостійни дохід, є фізичною особою-підприємцем, має на законних підставах житло у м.Львів, однаково любить обох синів та все робила і робить для їх належного догляду, виховання і розвитку, а в разі необхідності - і їх лікування. Позивач за первісним позовом посилається, що враховуючи велику любов і прив'язаність ОСОБА_5 до матері і брата ОСОБА_6, проживання без них буде мати дуже сильні негативні психологічні наслідки для ОСОБА_5. За доводами ОСОБА_2, відповідачем за первісним позовом надано до суду апеляційної інстанції копії витягу з комплексної психолого-педагогічної оцінки розвитку дитини ОСОБА_5 і податкової декларації ФОП ОСОБА_4, проте не зазначено, на підтвердження яких обставин, які мають значення для вирішення справи, необхідні ці докази. Позивач за первісним позовом вважає, що надані докази не підлягають прийняттю судом апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_4 не надав будь-яких доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 з 11 вересня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19 червня 2018 року (а.с.26, 113).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5 у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.55-57, 148-149).

Також ОСОБА_2 має сина від першого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

Згідно довідки відділу житлового господарства ЛМКП «Айсберг» №1783 від 21.04.2018 року ОСОБА_2 разом з дітьми зареєстрована у своєї матері ОСОБА_9 з 01 грудня 2017 року (а.с.10).

01 липня 2017 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_10 договір оренди квартири по АДРЕСА_1 (а.с.95-100). Згідно Акту обстеження умов проживання від 15 травня 2018 року, складеного відділом у справах дітей Личаківської районної адміністрації, за вказаною адресою проживає ОСОБА_2 із сином ОСОБА_6, за місцем проживання створені необхідні умови для виховання, розвитку та проживання дитини, зокрема ОСОБА_5 (а.с.101).

Відповідно до консультативного заключення Комунального закладу «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» старший син ОСОБА_2 - ОСОБА_6 має захворювання, у зв'язку з яким вимагає постійної опіки з боку матері.

З жовтня 2017 року ОСОБА_5 проживає разом з батьком у м.Чернігові, що підтверджують сторони. Також довідкою ОЖБК від 19 вересня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_5 мешкає без реєстрації разом з батьком ОСОБА_4 з 04 жовтня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.130). Проте між батьками дитини не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини, в зв'язку з чим вони і звернулись до суду із даними позовами.

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м.Чернігові ради №152 від 09 липня 2018 року затверджено висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_4 (а.с.52-54).

Вирішуючи питання визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Також згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Головним критерієм при визначенні місця проживання дітей є інтереси дитини, які повинні переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001 року). Разом з тим, той із батьків, який не проживає з дитиною, повинен мати можливість підтримувати регулярні контакти з нею, має право на відвідування (рішення Євросуду у справі «Ельсгольц проти Німеччини» від 13.07.2000 року).

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 19 СК України при розгляді таких спорів є обов'язкова участь у справі органу опіки та піклування, надання ним письмового висновку щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Оскільки сторони проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітній син ОСОБА_5 та звернулись за вирішенням спору до суду, відповідно до приписів ст. 161 СК України зазначене питання має вирішуватись судом з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особистої прихильності дітей до кожного з них, віку дітей, стану їх здоров'я, взаємну прив'язаність, емоційну близькість дітей, сприятливе оточення, інших обставин, що мають істотне значення, а також з урахуванням висновку органу опіки та піклування щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та на підставі інших документів, які стосуються справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення місця проживання разом із матір'ю.

Так, дослідженими судом доказами підтверджується, що за місцем проживання ОСОБА_2 створено належні умови для проживання малолітньої дитини.

05 травня 2016 року між ОСОБА_2 і Навчально-виховним об'єднанням «Ерудит» було укладено Угоду про надання освітніх послуг, предметом якої є дошкільне виховання дітей віком від 2 до 6 років (а.с.102-103). ОСОБА_5 відвідував садочок «Ерудитиня» (м. Львів) з травня 2016 року по жовтень 2017 року (а.с.104).

Згідно характеристики вихованця садочку «Ерудитиня» ОСОБА_5 дитина проживала з мамою та братом, вихованням хлопця займалась мама, дитина була завжди охайна та доглянута, у садок зранку приводили та забирали мама або старший брат ОСОБА_6, батько дитини приділяв мало уваги вихованню та навчанню ОСОБА_5, за ним у садочок приходив дуже рідко (близько 4-5 разів за весь період відвідування дитиною садка) (а.с.105).

Відповідно до характеристики ОСОБА_6, учня 11-А класу СЗШ №62 м.Львова, мати приділяє належну увагу вихованню сина, була присутня на усіх батьківських зборах та загальношкільних заходах за участю ОСОБА_6, вболіває за дитину, ОСОБА_6 з повагою та розумінням ставиться до матері, стосунки у сім'ї дружні, довірливі (а.с.106).

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 належним чином піклується про своїх дітей, здійснює належний догляд за ними, отже судом не встановлено підстав, які б були перешкодою для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з матір'ю.

Комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_2 Проте, розглянувши поданий комісією проект висновку, виконавчий комітет Новозаводської районної у м.Чернігові ради вважав за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком ОСОБА_4 При цьому, у висновку не обґрунтовано підстав неприйняття до уваги проекту рішення комісії з питань захисту прав дитини і не наведено переконливих доводів щодо необхідності визначення місця проживання дитини саме з батьком.

Сторони не заперечували, що з моменту народження ОСОБА_5 проживав разом зі своїми батьками, а також братом ОСОБА_6 З наданих суду фотографій (а.с.115-119) вбачається, що малолітній ОСОБА_5 має прив'язаність до матері та брата і збереження сімейних зв'язків з ними буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Доводи ОСОБА_4 про відсутність сталого доходу у ОСОБА_2 і неможливості матеріального забезпечення потреб дитини не можуть бути прийняті судом до уваги.

Згідно матеріалів справи позивач за первісним позовом зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.110), отримує дохід (а.с.232). Довідкою Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львова підтверджується, що станом на 31 січня 2019 року заборгованість по аліментам ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 відсутня. Зазначення у постанові Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року, що ОСОБА_2 не надано суду доказів щодо її матеріального стану, не свідчить про відсутність доходів.

Посилання відповідача за первісним позовом, що мати дитини не займалася питаннями розвитку дитини матеріалами справи не підтверджено. Навпаки, позивач за первісним позовом уклала угоду з навчально-виховним об'єднанням «Ерудит» про надання освітніх послуг, де дитина і отримувала послуги з дошкільного виховання в період з травня 2016 року по жовтень 2017 року.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_4, що мати не докладала зусиль для того, щоб допомогти дитині, яка належить до категорії дітей з особливим освітніми потребами.

Так, згідно характеристики вихованця садочку «Ерудитиня» ОСОБА_5 адаптувався швидко, міг самостійно користуватися туалетним приладдям, мити руки, самостійно одягатися та роздягатися, користуватися столовими приборами; в ігровій діяльності проявляв інтерес до іграшок, ігор, розумів і виконував правила гри, брав участь у колективних іграх; у процесі спілкування з дітьми і дорослими - активний; мовленнєвий розвиток: запас слів - невеликий, розмовляв - мало, але все розумів і виконував; особливості характеру: товариський, доброзичливий, вразливий. Відомості про те, що малолітній ОСОБА_5 під час проживання з матір'ю мав особливі освітні потреби, затримку розвитку і потребував корекційної роботи в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до витягу з медичної карти стаціонарного хворого №3911 (а.с.108) вперше проблеми з лівою ногою у ОСОБА_6 виникли в листопаді 2017 року, діагноз Негоджкінської лімфоми вперше встановлено у лютому 2018 року (а.с.109). Хоча ОСОБА_5 і почав проживати разом з батьком за місяць до виникнення проблем зі здоров'ям у ОСОБА_6, зазначене не може свідчити, що проживання з листопада 2017 року неповнолітньої дитини разом з батьком не пов'язане із захворюванням іншої дитини ОСОБА_2 і необхідністю здійснення матір'ю догляду за ним.

Доводи відповідача за первісним позовом про неналежне ставлення ОСОБА_2 до сина ОСОБА_5, її безвідповідальність не підтверджено належними доказами, також судом не встановлено підстав для висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю суперечитиме інтересам дитини. Відповідачем за первісним позовом не наведено виключних обставин, в силу яких дитина повинна проживати саме з ним.

Також не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції наявність іншої цивільної справи пов'язаної зі спором щодо визначення місця проживання старшого сина ОСОБА_2, оскільки згідно мирової угоди укладеної в цій справі, старша дитина залишилась проживати та проживала разом з матір'ю.

Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю не спростовують, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий: Судді: