Справа №756/455/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/1120/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Симоненко І.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АТС-Інвест Україна» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТС-Інвест Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року позивач ТОВ «АТС-Інвест Україна» звернувся до Оболонського районного суду міста Києва зданим позовом, обґрунтовуючи його наступним:

У серпні 2007 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія в ТОВ «АТС-Інвест Україна» на автомобіль марки «Део» державнийномерний знак НОМЕР_3, орендований позивачем у фізичної особи - ОСОБА_2 19.10.2007 року о 20-00 год. м. Києві на бульварі Дружби Народів за участю відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.11.2007 року відповідача визнано винним в ДТП, що сталося, та притягнуто до адміністративної відповідальностіза ст. 124 КУпАП. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була, в зв'язку з чим потерпілий звернувся до моторно- транспортного страхового бюро України та у березні 2008 року отримав регламенту виплату від ДТП в сумі 18484,08 грн. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2010 року в порядку регресу з позивача на користь МТСБУ присуджено стягнення 2306,21 грн.Рішення суду повністю виконано у березні 2016 року. Окрім суми шкоди за судовим рішенням був сплачений ще і виконавчий збір у сумі 2306,21 грн.

Оскільки ДТП сталося в неробочий час, позивач вважає, що відповідальність за спричинену шкоду має бути покладено на ОСОБА_1, відтак просив суд стягнути з останнього на його користь завдану майнову шкоду у розмірі 23 368,29 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1378,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права шляхом неправильного тлумачення закону та застосування норм, які не підлягають застосуванню, не враховані обставини, які є важливими для правильного вирішення справи по суті, а саме те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2010 року встановлено, що на момент вчинення ДТП за участю ОСОБА_1 він перебував у трудових відносинах з «АТС-Інвест Україна», на підставі чого саме юридична особа відшкодувала шкоду завдану їх працівником під час виконання ним своїх обов'язків.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна дорожньо-транспортна пригода сталася 19.10.2007 р., в той час як відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем до 01.10.2007 р. Таким чином на час ДТП правового зв'язку між сторонами „роботодавець - працівник" вже не існувало. При цьому в ході розгляду справи до суду не було представлено доказів того, що на час ДТП відповідач керував авто на відповідній правовій підставі, що є необхідною передумовою для покладення на нього відповідальності згідно положень ст. 1187 ЦК України, як і не було представлено доказів вибуття авто з користування позивача внаслідок неправомірних дій відповідача. Саме це з точки зору суду першої інстанції й обумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2010 року по справі №2-326/10 задоволено позовні вимоги МТСБУ та стягнуто з ТОВ «АТС-Інвест Україна» матеріальну шкоду в загальній сумі 21 062 грн. Даним рішенням встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «АТС-Інвест Україна» та керував транспортним засобом, який перебував в користуванні останнього. Більш того, як вбачається з вказаного судового рішення, як роботодавець так і працівник визнавали даний факт. За таких умов дана обставина не потребує окремого доведення в ході розгляду даної справи та була безпідставно не прийнята судом першої інстанції.

У відповідності до положень ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно положень ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Зокрема, відповідно вимог ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків.

Свої вимоги до ОСОБА_1 позивач обґрунтовував тим, що ДТП сталося в неробочий час, відтак відповідач спричинив шкоду не при виконанні трудових обов'язків. На підтвердження таких своїх посилань позивач надав до суду правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «АТС-Інвест Україна», відповідно до п. 5.1 яких по підприємству для працівників встановлено час закінчення роботи - 18.00, в п'ятницю - 16.45. Оскільки ДТП сталося в п'ятницю о 20.00, позивач стверджував про спричинення відповідачем збитків не при виконанні останнім трудових обов'язків, внаслідок чого на нього має бути покладено обов'язок повного відшкодування таких збитків. В той же час, представлені до суду правила внутрішнього трудового розпорядку не можуть бути прийняті в якості належного та допустимого доказу щодо виконання/невиконання ОСОБА_1 в момент ДТП трудових обов'язків, оскільки до суду не було представлено доказів ознайомлення останнього з такими правилами. Не містить підпису відповідача в засвідчення його ознайомлення з такими правилами й відповідна графа на наказі про прийняття його на роботу. Інших доказів з цього приводу позивачем представлено до суду не було, не було визнано такого посилання й відповідачем, відтак вказані твердження залишилися недоведеними та не можуть бути прийняті судом.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що наявність підстав для покладення на працівника обов'язку повного відшкодування спричиненої ним роботодавцю шкоди відсутня, відтак розмір такого відшкодування не може перевищувати розміру середнього місячного заробітку відповідача (ст. 132 КЗпП України). В той же час й у такому розмірі позов не може бути задоволений з огляду на наступне:

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Ні при зверненні до суду першої інстанції, ні при подачі апеляційної скарги позивачем не було представлено до суду жодного доказу з приводу розміру заробітної плати відповідача. Відсутня така інформація й у інших матеріалах справи. Зважаючи на ненадання доказів щодо розміру відповідальності, яка могла б бути покладена на відповідача, та відсутність у суду права самостійного отримання чи витребування таких доказів, колегія суддів мусить констатувати відсутність в матеріалах справи необхідних для задоволення позову даних, відтак й підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги ТОВ «АТС-Інвест Україна»до ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, однак з інших підстав, ніж це зазначив суд першої інстанції.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року в частині підстав для відмови у задоволенні позову змінити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько