Справа № 462/4709/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Бориславський ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3242/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів Бойко С.М.., Ніткевича А.В.,

секретар Юзефовчич Ю.І.

з участю представника Товаритва з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні Інвестиції" Гриніва Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Янківа Ігоря Миколайовича на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Бориславського Ю.Л., у справі за заявою Товаритва з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні Інвестиції" про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред"явлення виконавчого документа до виконання , -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні Інвестиції" звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа №462/4709/13-ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованості за кредитним договором, оскільки оригінал втрачено, та поновити термін для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задоволено.

Поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа виконавчого листа № 462/4709/13-ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПлатинумБанк» заборгованості за кредитним договором №2.08072634.л від 31 липня 2008 року в розмірі 712428 гривень 08 копійок та судового збору у розмірі 739 гривень 82 копійки.

Видано дублікат виконавчого листа № 462/4709/13-ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова про стягнення ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПлатинумБанк» заборгованості за кредитним договором № 2.08072634.л від 31 липня 2008 року в розмірі 712 428 гривень 08 копійок та судового збору у розмірі 739 гривень 82 копійки.

Не погоджуючись з даною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Янків І.М. оскаржив таку в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає про незаконність та необґрунтованість судового рішення. Покликається на те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа не переривався та закінчився 24.11.2018 року. На момент придбання заявником права вимоги до боржника 03.08.2018 року, виконавчий лист був чинним та підлягав примусовому виконанню, проте суд першої інстанції без належних обґрунтувань в порушення вищевказаних норм законодавства видав дублікат виконавчого листа та поновив строк пред`явлення до виконання, не зазначивши, які поважні причини пропуску строку, не врахував, що заявник лише у січні 2019 року, тобто за спливом п`яти місяців, звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, внаслідок чого і закінчився строк пред`явлення виконавчого листа у справі до виконання. Окрім того, не спростовано і те, що заявник міг дізнатися з Автоматизованої системи виконавчого провадження про те, чи перебуває відкрите виконавче провадження щодо боржника.

Верховний суд у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №2-518/11 вказав, що поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та з підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не вказано жодних особливих чи непереборних обставин, котрі б перешкоджали заявнику вчасно звернутися до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа під час його чинності.

Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви ТОВ «»Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відмовити.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог та підстав заяви, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2014 року позов ПАТ «Платинум Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит в загальній сумі 3312790 грн. 57 коп.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2014 року заочне рішення суду від 10 лютого 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 липня 2014 року позов ПАТ «Платинум Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит в розмірі 712 428 грн. 08 коп.

Рішення суду набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

На підставі вказаного рішення суду 14 квітня 2015 року судом видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання 19 травня 2015 року та за яким відкрито виконавче провадження (постанова від 21 травня 2015 року ВП № 47599791).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2019 року замінено стягувача у виконавчому листі по примусовому виконанню рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 липня 2014 року по справі № 462/4709/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» заборгованості за кредитним договором № 2.08072634.л від 31 липня 2008 року в розмірі 712 428 грн. 08 коп. та судового збору в розмірі 739 грн. 82 коп., із Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції». Ухвала набрала законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Листом від 04 квітня 2019 року державний виконавець повідомив стягувача (ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції»), що 24 листопада 2015 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами підпункту 17.4. пункту 17 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05 жовтня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» дозволяє зробити висновок, що цей строк застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18). Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6).

Згідно із положеннями частини першої статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі оригіналу виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи (зокрема й судові рішення) - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

За приписами частини п`ятої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

При цьому питання переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання було врегульовано положеннями статті 23 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV. Так, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Враховуючи, що виконавчий лист по даній справі був виданий 14 квітня 2015 року і пред`явлений до примусового виконання 19 травня 2015 року, а постанова про його повернення винесена 24 листопада 2015 року, і повторний строк пред`явлення не закінчився до дати набрання чинності Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (05.10.2016 року), адже такий міг бути пред`явлений до 24 листопада 2016 року, колегія суддів приходить до висновку, що такий міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з часу його повернення, тобто до 24 листопада 2018 року.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308 цс 19) викладено такий правовий висновок: «Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів:у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

З огляду на викладене, встановивши згадані вище обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено стягувачем з поважних та із незалежних від нього причин, тому обґрунтовано поновив такий та видав дублікат виконавчого листа, який, як встановлено судом першої інтсанції є втраченим.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про обізнаність стягувача про відсутність відкритого виконавчого провадження, як підставу для відмови у поновлення строку, враховуючи те, що за положеннями частини п`ятої статті 442 ЦПК України, положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Однак, заслуговують на уваги доводи заяви стягувача про те, що придбання ним відступленого права вимоги за даним виконавчим документом відбулось у пакеті з іншими, тому про відсутність відкритого виконавчого провадження йому стало відомо лише з відповіді ДВС від 04 квітня 2019 року, а з вказаною заявою стягував звернувся у серпні 2019 року, тобто за минуванням незначного періоду часу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Полвний текст постанови складено 28.12.2019

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.