ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №592/7853/18

Провадження № 22-ц/816/424/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В.І., Собини О.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2018 року у складі судді Алфьорова А.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 27 жовтня 2017 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 31740,43 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 31740,43 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 жовтня 2017 року до 13 листопада 2018 року в сумі 36628,48 грн з послідуючим утриманням всіх податків та обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з товариства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшивши суму стягнення у цій частині до 10000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки заборгованість із заробітної плати складає 31740,43 грн, а судом нараховано середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 36628,48 грн, тому вважає, що враховуючи принцип справедливості та співмірності, факт звернення з позовом через тривалий час, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не більше 10000 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн. х 100= 176200 грн.), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» їй своєчасно не було виплачено заробітну плату, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання».

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» від 31 серпня 2018 року, заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 із заробітної плати становить 31740,43 грн, середньоденна заробітна плата становить 250,88 грн (а.с. 33).

Також судом встановлено, що наказом генерального директора ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» від 21 березня 2014 року № 75 встановлено з 26 травня 2014 року для усіх працівників ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» неповний робочий тиждень з наступним режимом роботи, а саме триденний робочий тиждень, з наступними робочими днями: понеділок, вівторок, середа.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, навівши відповідний розрахунок, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 жовтня 2017 року до 13 листопада 2018 року в розмірі 36628,48 грн (146 робочих днів х 250,88 грн), врахувавши режим роботи підприємства, період затримки розрахунку та розмір середньоденної заробітної плати позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен враховувати принцип справедливості та співмірності, не ґрунтується на законі, оскільки в силу положень ст. 117 КЗпП України такі виплати проводяться до дня фактичного розрахунку, тобто дня, коли позивач мав реальну можливість користуватися та розпоряджатися своїми коштами.

Доводи скарги про звернення з позовом через значний час після звільнення також не заслуговують на увагу, оскільки товариство не було позбавлено можливості врегулювати самостійно заявлений спір в досудовому порядку, виплативши позивачу заборгованість із заробітної плати у встановлені законом строки.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина