ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року

м. Харків

Справа №640/9865/18

Провадження № 22-ц/818/5935/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

Учасники справи :

Позивач ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2

Третя особа - Восьма Харківська державна нотаріальна контора

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року ухвалене суддею Сенаторовим В.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Восьма Харківська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом і просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений нею з ОСОБА_2 07.07.2010 року.

Позов мотивований тим, що відповідач спірного договору частково не виконує, не проводить індексацію грошового утримання згідно п.7 договору, не оплачує житлово-комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 , в результаті чого позивач самостійно сплачує вартість комунальних послуг. Зважаючи на таке, позивач просила розірвати договір довічного утримання із відповідними цивільно-правовими наслідками.

Рішенням Київського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що відповідачем не виконуються вимоги зазначені у договорі довічного утримання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства не звернув уваги на той факт, що укладений договір довічного утримання не виконується не тільки належним чином, а не виконується взагалі.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу виконання договору довічного утримання.

Крім того, п.9 договору довічного утримання «не проведення індексації не вважається істотним порушенням умов Договору» суперечить чинному законодавству та ст. 751 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 07 липня 2010 року було укладено договір довічного утримання, який посвідчено державним нотаріусом Восьмої харківської державної нотаріальної контори Кретовою О.В. за реєстровим номером №3-1166. Взамін позивач передав відповідачу у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Пунктом 6 вищенаведеного Договору довічного утримання (догляду) передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язався повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її грошовими коштами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності. На вказані грошові кошти ОСОБА_1 буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та інше.

Сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 300 (трьохсот) грн. на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно.

У Пункті 7 Договору була передбачена індексація суми щомісячного грошового утримання в порядку, встановленому чинним законодавством, при цьому не проведення індексації не вважатиметеся істотним порушенням умов Договору, якщо про це не буде заявлено відчужувачем.

Згідно пункту 8 Договору ОСОБА_2 виплатив ОСОБА_1 перед підписанням цього Договору одноразове грошове утримання у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) грн. і в пункті 9 Договору ОСОБА_1 підтвердила, що це одноразове грошове утримання буде достатнім для підтримання її повноцінного та якісного життєвого рівня як відчужувача.

Згідно п.10 Договору набувач ОСОБА_2 був зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені.

Разом з тим, п. 14 передбачено що зазначений договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання істотних умов договору або відмови від добровільного розірвання однієї із сторін у судовому порядку.

Відповідно до вимог ст.ст. 744, 746 ч.1, 749 ч.1, 751, 755 ч. 1 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я.

У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 1 частини 1 статті 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежне виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія виходить з того, що матеріали справи містять доказів щодо належного виконання відповідачем договору довічного утримання, які підтверджують той факт, що відповідач по справі належним чином здійснював свої обов`язки за договором, а відтак відчужувач не має право на застосування приписів п. 1 ч. 1 статті 755 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги на те, що договір суперечить вимогам закону та положенням ст. 755 ЦК України судова колегія звертає увагу на те, що договір довічного утримання складений та погоджений між сторонами, в якому сторони висловили свою згоду на укладення його у такому змісті який вважали доцільним.

Крім того, після звернення ОСОБА_1 12.03.2018 року до ОСОБА_2 із вимогою про здійснення індексації за необхідний період, останнім було здійснено перерахунок та виплачено індексацію 490 грн. а всього за період з 07 липня 2010 року по 23 жовтня 2019 року ОСОБА_2 виплачено щомісячне грошове утримання у розмірі 33 600 грн., за оплату комунальних послуг за квартиру 89638 грн. 50 коп.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що з 2010 року і до 12.03.2018 року ОСОБА_1 не зверталася стосовно невиплати їй ОСОБА_2 індексації суми щомісячного грошового утримання.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Судовим розглядом достовірно встановлено відсутність порушення прав позивача, який отримував за договором те, на що він розраховував.

З урахуванням обставин справи, вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, оскільки зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, матеріали справи не містять неналежного виконання договірних відносин, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Нормативне закріплення принципу свободи договору знайшло у ст.627 Цивільного кодексу України і полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вільність укладення договору визначається тим, що особа договору на власний розсуд вирішує питання про вступ у договірні відносини. Це, зокрема, передбачає відсутність примусу на вступ до певних договірних відносин. Сторони самостійно, незалежно один від одного і від держави вправі вирішувати питання про вступ між собою у договірні відносини.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцини

повний текст постанови

складено 28 грудня 2019 року