Дата документу 16.01.2019 Справа № 0827/3284/11
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 0827/3284/11Головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
Пр. № 22-ц/807/550/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року про часткове задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Банк) до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 78-80), в якій просив видати дублікат виконавчого листа № 0827/2-3284/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2 на користь Банку в рахунок погашення заборгованості в сумі 257096,06 грн., який вперше був виданий 17.04.2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя; визнати поважною причину пропуску строку для пред'явлення до виконання останнього; поновити пропущений строк для пред'явлення до виконання даного виконавчого документа.

В обґрунтування своєї заяви Банк зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2012 року задоволено позов Банку до ОСОБА_2 Вказаним рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською товарною біржею 28.02.2001 року за реєстровим № 146588, зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 02.03.2001 року, в реєстровій книзі № 216 за реєстровим номером 35863, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. За рахунок коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки задоволено вимоги Банку за кредитним договором № 014/17-41/1426-38, укладеним 11.04.2008 року між Банком та ОСОБА_2, в розмірі, 251096,06 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку витрати по сплаті судового збору в розмірі 1100,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

11.04.2012 року за рішенням суду видано виконавчий лист який направлено до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя для виконання.

20.01.2016 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя відкрито виконавче провадження № 49931283 за виконавчим листом № 0821/2-3284/11.

26.09.2011 року заявник звернувся до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя із заявою про повідомлення стягувача щодо руху виконавчого провадження.

На вказану заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було повідомлено про те, що постановою державного виконавця від 2016 року виконавчій лист № 0827/2-3284/11 було повернуто стягувачу.

Посилаючись на те, що при пересилці виконавчого документа № 0827/2-3284/11 на стару адресу стягувача м. Запоріжжя, вул. Тургенєва 29 Запорізька ОДА ПАТ «Райффайзен банк Аваль», яка була ліквідована 03.09.2015 року, виконавчій лист № 0827/2-3284/11 виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 17.04.2012 року, втрачений, з вказаних підстав просив про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року (а.с. 136-139) заяву Банку задоволено частково.

Видано дублікат виконавчого документа № 0827/2-3284/11, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 17.04.2012 року у цивільній справі за позовом Банку до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині вимоги залишено без задоволення.

Банк із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодився, останню в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 151-154) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, винести постанову про відмову у задоволенні заяви Банку про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 157).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 164), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 166).

Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 у цій справі (а.с. 171-178).

У судове засідання 16 січня 2019 року належним чином повідомлений апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 169) боржник ОСОБА_2 не з'явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання ОСОБА_2 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника (а.с.102) ОСОБА_6 та представника Банку, як стягувача, (а.с. 133-134) Язікова О.Є.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін у цій справі:

- представника боржника - ОСОБА_6, який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що боржник оскаржує ухвалу суду першої інстанції у цій справі у повному обсязі; він вважає, що Банк строк на пред'явлення вищезазначеного виконавчого листа до виконання пропустив, державний виконавець неправильно зазначив у своїй постанові від 21.11.2016 року про повернення вищезазначеного виконавчого листа, що Банк може його пред'явити повторно до виконання в строк до 21.11.2019 року, однак, дану постанову державного виконавця боржник не оскаржував, остання є чинною; підлягав застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме: виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом; надати докази того, що Банк отримував вищезазначений виконавчий лист при його поверненні державним виконавцем, він не може;

- представника Банку - Язікова О.Є., який підтримав викладене у відзиві Банку, наполягав на тому, що Банк вищезазначений виконавчий лист при його поверненні виконавчою службою у 2016 році не отримував, ухвала суду першої інстанції є законною, Банк звертався до виконавчої служби із вищезазначеним виконавчим листом і у 2014, 2015 та 2016 роках, строк пред'явлення вищезазначеного виконавчого листа до виконання, враховуючі перехідні положення закону, становить 3 роки та збігає 21.11.2019 року, Банк із цим погодився, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі в частині відмови не оскаржував;

перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву Банку про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання у цій справі, керувався п. 17.4 Прикінцевих положень ЦПК України ст. ст. 433, 353 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив із обґрунтованості заяви Банку лише в частині її задоволення.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2012 року (а.с. 69-70), з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 квітня 2012 року (а.с. 77), задоволено позов Банку до ОСОБА_2

Вказаним рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською товарною біржею 28.02.2001 року за реєстровим № 146588, зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 02.03.2001 року, в реєстровій книзі № 216 за реєстровим номером 35863, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. За рахунок коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки задоволено вимоги Банку Аваль» за кредитним договором № 014/17-41/1426-38, укладеним 11.04.2008 року між Банком та ОСОБА_2, в розмірі, 257096,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Рішення набрало законної сили 27.03.2012 року.

На виконання рішення 19.04.2012 року Банку видано виконавчі листи (а.с.73).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, Банк звернувся до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя із заявою про примусове виконання вищевказаного рішення в частині звернення стягнення та надав останньому виконавчий лист (заява Банку № .09.2016 року, копія а.с. 86, виконавчий лист, копія а.с. 128-129).

Постановою головного державного виконавця Іваниці Ю.О. № ВП 52431489 від 03.10.2016 року (а.с. 131) відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №0827/2-3284/11, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 17.04.2012 року.

Постановою головного державного виконавця Іваниці Ю.О. від 21.11.2016 року (а.с.130) виконавчий лист № 0827/2-3284/11 від 17.04.2012 року повернуто Банку, як стягувачу.

Також, як правильно було встановлено судом першої інстанції, у всіх вищезазначених документах зазначена адреса Банку: м. Запоріжжя, вул. Тургенєва 29.

Однак, також судом першої інстанції було правильно встановлено, що Запорізька обласна дирекція Банку дійсно раніше була розташована м. Запоріжжя, вул. Тургенєва 29, однак остання була ліквідована ще 03.09.2015 року, в зв'язку із чим відбулася зміна адреси стягувача. Інша адреса Банку, відмінна від тієї, що зазначена в процесуальних документах, в матеріалах виконавчого провадження відсутня.

При вищевикладених встановлених фактичних обставинах, суд першої інстанції правильно встановив, що повернення вищезазначеного виконавчого документа державним виконавцем відбулась саме за адресою м. Запоріжжя вул. Тургенєва 29.

Однак, Банк фактично не отримав вищезазначеного виконавчого листа, останній було втрачено при пересильці.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відповідно до п. 17.4 Прикінцевих положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 433 ч. 1 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Однак, як правильно було встановлено судом першої інстанції, з копії постанови державного виконавця від 21.11.2016 року про повернення вищезазначеного виконавчого документу Банку, як стягувачеві, виконавчий документ може бути повторно пред'явлений Банком до 21.11.2019 року (а.с. 130), тобто останній ще не сплинув.

Докази того, що вищезазначена постанова державного виконавця була нечинною на час розгляду питання судом першої інстанції у цій справі, відсутні та, зокрема, стороною боржника суду у матеріали цієї справи не надані.

Крім того, на підтвердження правильності розрахунку державним виконавцем та судом першої інстанції строку для пред'явлення вищезазначеного виконавчого листа до виконання Банком, та, відповідно, непропуску останнього Банком станом на день подачі вищезазначеної заяви Банку про видачу дублікату виконавчого листа у травні 2018 року у цій справі свідчить наступне.

З 05.10.2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, за Прикінцевими та перехідними положеннями якого:

«5. Виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

6. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

7. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону».

В силу вимог ст. 12 ч. 1 вищезазначеного ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років.. (ч.1); строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред'явлення виконавчого документа до виконання (ч. 4 п.1).

Встановлено, що Банк тричі звертався до виконавчого служби для примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, що підтверджується відмітками виконавчої служби на останньому від 15.03.2014 року, 21.08.2015 року та 10.02.2016 року (а.с. 129).

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявник із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, звернувся в строк, встановлений для його пред'явлення, а тому відсутні правові підстави для поновлення останнього, а обґрунтованість заяви Банку дає підстави для її задоволення в частині видачі дублікату виконавчого листа.

Доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги ОСОБА_2

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, боржником ОСОБА_2 та представником останнього апеляційному суду не надані.

Суд першої інстанції в силу вимог ЦПК України мав право розглянути дану справу за відсутністю всіх учасників цієї справи, зокрема сторони боржника, яка була належним чином повідомлена про час і місце розгляду цієї справи судом першої інстанції (розписка ОСОБА_2 а.с. 120).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення у вигляді вищезазначеної ухвали, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання по суті.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною боржника апеляційному суду не надані.

Описки суду першої інстанції чи секретаря судового засідання у процесуальних документах цієї справи не можуть бути підставою для скасування правильної по суті ухвали суду першої інстанції у цій справі, а можуть бути усунуті у подальшому за ініціативою суду чи заявою учасників цієї справи у встановленому чинним законодавством порядку.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 352,40 грн. (а.с. 162), сплаченого ним при подачі вищезазначеної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 18.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.