Номер провадження: 22-ц/813/2340/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря - Маслова Р.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року (одноособово суддя Шенцева О.П.) у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (правонаступник публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк") до ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

24.09.2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно шляхом стягнення заборгованості за кредитним договорому розмірі 12 046, 32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.09.2015 року становить 270 161,61 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

13.02.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 27 197 доларів США на строк до 13.02.2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.04.2010 року, на момент смерті позичальника мала місце заборгованість за кредитним договором.

28.03.2011 року за № 138/30-81/523 Банк направив на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу претензію до спадкоємців про погашення заборгованості за кредитним договором №0 і просив нотаріуса довести до відома спадкоємців про наявність такої заборгованості.

Після смерті позичальника кредит погашався частково, однак у повному обсязі не погашений, на момент звернення до суду спадкоємець позичальника, його донька ОСОБА_1 не виконала вимоги Банка щодо погашення боргу одноразовим платежем.

Станом на 09.09.2015 року заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.01.2007 року складає 12 046, 32 доларів США еквівалент 270 161,61 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив звернути стягнення на спадкове майно у розмірі 12 046,32 доларів США шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця ОСОБА_1

Представник Банка і відповідачка не приймали участі у судовому засіданні 16.02.2016 року, представник Банка подав заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2016 року позов Банка задоволено, суд: стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 046, 32 доларів США еквівалент 270 161,61 гривень (а.с.46,47 т.1).

17.11.2016 року між Банком і товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі-Товариство) укладено договір факторингу, відповідно до якого Товариство стало кредитором за кредитним договором № 0 від 13.01.2007 року між Банком та ОСОБА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду мю Одеси від 10.03.2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом №522/20084/15-ц з Банка на Товариство (а.с.68,69 т.1).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2016 року залишено без задоволення (а.с.93 т.1).

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.01.2019 року доповнено мотивувальну частину заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2016 року: «Суд вважає, недоведеними вимоги позивача про звернути стягнення на майно, яке передано ОСОБА_1 у спадок, а тому суд дійшов висновку про можливість стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 12046,32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.09.2015 року становить 270 161,61 гр.»; доповнено резолютивну частину заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2016 року, абзацом: «У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» в частині зверненні стягнення на майно та стягнення судового збору - відмовити» ґ9а.с.127-129 т.2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.05.2019 року позивача Банк замінено новим кредитом - Товариством.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Відповідачка ОСОБА_1 не погодилась із рішенням суду першої інстанції від 16.02.2016 року і в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

Суд в рішенні зазначив, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась, відповідно до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, що не відповідає дійсності. Однак жодних листів, судових повісток, копій позовної заяви з доданими матеріалами відповідачка від суду не отримувала і не знала про сам факт наявності справи, судових засідань та прийняття вказаного рішення.

01.06.2017 року ОСОБА_1 Одеською філією ДП «Національні інформаційні системи» направлений лист з Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і саме з цього часу відповідачці стало відомо про заочне рішення суду від 16.02.2016 року.

Судові повістки суд відправляв за адресою: АДРЕСА_1 , однак, згідно копії паспорта ОСОБА_1 , остання з 22.12.2010 року зареєстрована в АДРЕСА_2 . Суд не дотримався порядку повідомлення відповідачки про місце, дату та час судового розгляду справи.

Зі змісту заочного рішення вбачається, що «на момент звернення до суду спадкоємець ОСОБА_1 не виконала вимоги банку щодо погашення боргу…», однак в справі відсутні докази того, що саме ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не приймала спадщину від свого батька ОСОБА_2

Банк надіслав на адресу приватного нотаріуса претензію до спадкоємців, однак Банк не отримував відомості від нотаріуса про те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3

Вимога до спадкоємців про погашення кредитного зобов`язання Банком подана 28.03.2011 року і саме з цієї дати повинен починатися відлік позовної давності. Банк звернувся із позовом до суду 09.03.2015 року, що свідчить про пропуск Банком строку позовної давності, при цьому, заява позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не зазначає.

У позові Банк вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, а 28.03.2011 року Банк направив на адресу приватного нотаріуса претензію до спадкоємців, тобто кредитор пропустив строк, передбачений ст. 1281 ЦК України.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство (правонаступник Банка) в особі представника просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи:

Твердження у скарзі, що Банком не надано доказів щодо заборгованості позичальника ОСОБА_3 є помилковими, спростовується наявними у справі доказами.

Банк, в якості додатку до позовної заяви надав довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором, яким і підтверджено наявність боргу станом на день звернення у розмірі 270 161,61 грн., а апелянт не надає до суду жодних доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 є спадкоємцем боржника ОСОБА_3 .

З метою підтвердження цієї обставини, Товариство направило до приватного нотаріуса лист (вимогу), та, згідно відповіді приватного нотаріуса від 17.08.2018 року, повідомлено, що 19.07.2018 року на адресу спадкоємців направлені листи за адресами їх проживання, однак перелік спадкоємців приватним нотаріусом не надано із посиланням на те, що вказана інформація надається на обґрунтовану вимогу суду.

Крім того, 03.11.2010 року Банку стало відомо про те, що боржник помер, а ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. З такою заявою звернулась ОСОБА_4 , яка постійно проживала із померлим боржником на протязі 11 років. Саме ОСОБА_4 повідомила про те, що боржник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, звернулась до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Банк протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про відкриття спадщини (03.11.2010 року), а саме 28.03.2011 року, направив письмову вимогу до спадкоємців про погашення заборгованості.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

13.02.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0, згідно з яким Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 27 197 доларів США на строк до 13.02.2014 року, а позичальник передав у заставу автомобіль Mitsubishi Grandis, 2006 року випуску № НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер (а.с.5-19 т.1).

Станом на 09.09.2015 року заборгованість по договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 13.01.2007 року складає 12 046, 32 доларів США еквівалент 270 161,61 гривень (а.с.20-26 т.1).

28.03.2011 року за № 138/30-81/523 Банк направив на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу вимогу до спадкоємців ОСОБА_3 про наявність заборгованості за кредитним договором №0 від 13.02.2007 року і необхідність її погашення (а.с.21,22 т.1, а.с.28,29 т.2).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

13.04.2010 року ОСОБА_4 подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.5 т.2).

17.05.2010 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а 03.09.2010 року заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.18,22 т.2).

06.09.2010 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подали заяви до приватного нотаріуса про те, що вони є кредиторами ОСОБА_3 (а.с.23,24 т.2)

28.03.2011 року за № 138/30-81/523 Банк направив на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу вимогу до спадкоємців ОСОБА_3 про наявність заборгованості за кредитним договором №0 від 13.02.2007 року і необхідність її погашення (а.с.21,22 т.1, а.с.28,29 т.2).

03.11.2010 року ОСОБА_4 повідомила приватного нотаріуса, що після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2010 року по серпень 2010 року вона продовжила погашати кредит за ОСОБА_3 . У вересні 2010 року їй стало відомо, що заяву про прийняття спадщини подала донька спадкодавця ОСОБА_1 Автомобіль Mitsubishi Grandis, 2006 року випуску № НОМЕР_1 знаходиться на її, ОСОБА_4 зберіганні, при цьому, автомобіль разом із ключами і документацією може бути переданий уповноваженій особі Банка у будь-який час (а.с.42 т.2).

13.05.2011 року приватний нотаріус повідомила відповідачку ОСОБА_1 про наявність поданої Банком вимоги до спадкоємців, а Банк про надіслання повідомлень спадкоємцям ОСОБА_3 (а.с.46,47 т.2).

У 2012 році ОСОБА_4 звернулась із позовом до ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів (а.с.73 т.2).

24.09.2015 року Банк звернувся із позовом до спадкоємця ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно шляхом стягнення заборгованості у розмірі 12 046,32 доларів США (а.с.2-4 т.1).

09.08.2018 року Товариство, через приватного нотаріуса, подало письмову вимогу до спадкоємців ОСОБА_3 (а.с.173 т.1, а.с.87-98 т.2).

17.08.2018 року приватний нотаріус повідомила Вербецьку О.С. про подану Товариством вимогу до спадкоємців ОСОБА_3 , а також Товариство щодо надіслання вимоги до спадкоємців (а.с.99-101 т.2).

Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку спадкоємців задовольнити вимогу кредитора, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов Банка (правонаступник Товариство) на підставі заочного рішення суду виходив з того, що позов є обґрунтованим і доведеним (а.с.46,47 т.1).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч.3 п.3 ЦПК України).

Справу розглянуто за відсутності відповідачки, не повідомленої належним чином про дату, час і місце розгляду справи, яка обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою.

У справі прийнято заочне рішення суду із посиланням на належне сповіщення відповідачки, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Суд з`ясовував місце реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не зареєстрована у м. Одесі і сповіщав останню через ЗМІ (а.с.33,43,44 т.1).

Між тим, відповідачкою у даній справі є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька спадкодавця ОСОБА_3 , яка з грудня 2010 року зареєстрована у АДРЕСА_2 (а.с.18-21 т.2).

Зважаючи на те, що справу розглянуто за відсутності відповідачки ОСОБА_1 , яка належним чином не сповіщалась судом про розгляд справи 16.02.2016 року, що є порушенням норм процесуального права і обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, заочне рішення суду від 16.02.2016 року підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Колегія суддів відмовляє у позові Товариству (правонаступник Банка) з огляду на наступне.

13.02.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту та застави майна №0, згідно з яким Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 27 197 доларів США на строк до 13.02.2014 року, а позичальник передав у заставу автомобіль Mitsubishi Grandis, 2006 року випуску № НОМЕР_1 (а.с.5-19 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. 2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ст. 1281 ч.ч.1,2 ЦК України).

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ст. 1282 ч.ч.1,2 ЦК України).

17.05.2010 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , а 03.09.2010 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

28.03.2011 року за № 138/30-81/523 Банк направив на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу вимогу до спадкоємців ОСОБА_3 про наявність заборгованості за кредитним договором №0 від 13.02.2007 року і необхідність її погашення.

Станом на 09.09.2015 року заборгованість по договору про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 13.01.2007 року становила 12 046, 32 доларів США еквівалент 270 161,61 гривень (а.с.20-26 т.1).

24.09.2015 року Банк звернувся із позовом до спадкоємця ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно шляхом стягнення заборгованості у розмірі 12 046,32 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_1 не приймала участі у суді першої інстанції, у справі суд першої інстанції прийняв заочне рішення, яке в апеляційному порядку оскаржено відповідачкою, остання в апеляційній скарзі посилається на пропуск Банком строку позовної давності (а.с.99,100 т.1).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Сторони договору про надання споживчого кредиту та застави майна №0 від 13.02.2007 року не визначали строки позовної давності шляхом його збільшення (а.с.5-16 т.1).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ч.1 ЦК України).

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ч.1 ЦК України).

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ч.ч.2-4 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що Банк про порушення свого права дізнався у березні 2011 року, а тому мав звернутись за захистом порушеного права до суду в період з березня 2011 року по березень 2014 року.

Разом з тим, за захистом порушеного права Банк звернувся у вересні 2015 року (а.с.2 т.1), тобто із пропуском 3/х річного строку позовної давності.

Зважаючи на те, щостаном на 09.09.2015 року заборгованість по договору про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 13.01.2007 року становить 12 046, 32 доларів США еквівалент 270 161,61 гривень, про порушене право Банк дізнався у березні 2011 року, однак із позовом до спадкоємця ОСОБА_1 звернувся у вересні 2015 року після спливу строку позовної заяви, про застосування якого зазначено в апеляційній скарзі на заочне рішення суду, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові за спливом строку позовної давності.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу).

Доводи представника відповідачки у скарзі стосовно того, що справу розглянуто за відсутності відповідачки і її належного сповіщення про час та місце розгляду справи, а також доводи щодо спливу строку позовної давності прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування заочного рішення суду.

Інші доводи скарги стосовно того, що відповідачка не приймала спадщину від батька, що кредитор пропустив строк у шість місяців щодо повідомлення спадкоємців до уваги не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема матеріалами спадкової справи, які витребувані судом апеляційної інстанції.

Доводи представника Товариства у відзиві на скаргу про те, що ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_3 повинна погасити заборгованість за кредитним договором до уваги не беруться через те, що кредитор звернувся до суду за захистом свого порушеного права після спливу строку позовної давності.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Банк (правонаступник Товариство) звернувся із позовом після спливу строку позовної давності, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2, ч.3 п.3 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що справу розглянуто за відсутності відповідачки, яка належним чином не була сповіщена про розгляд справи 16.02.2016 року, відповідачка заявила про застосування строку позовної давності, Банк (правонаступник Товариство) звернувся із позовом після спливу строку позовної давності, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові з підстав спливу строку позовної давності.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів скасовує заочне рішення суду з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові, тому відповідачка має право на відшкодування судових витрат, які документально підтверджені.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року - скасувати.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (правонаступник публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк") у позові до ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 046,32 доларів США еквівалент 270 161 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 13.01.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова