Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5006/19
Провадження № 2/711/1812/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі позивача ОСОБА_1

його представника адвоката Смоляра А.О.

представника відповідачів ОСОБА_2

представника третьої особи Барабанщикової О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Уточнившись з позовним вимогами позивач - ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову вказує, що в 1989 році він вступив в члени молодіжного житлово-будівельного кооперативу № 114 для будівництва квартири в будинку АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Черкаського міськвиконкому № 28/1 від 25.12.1990 року за ним, як членом МЖБК, була закріплена трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , корисною площею 68,1 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. з відповідними підсобними приміщеннями.

Згідно ордеру вказана квартира видавалась на сім`ю з трьох осіб: він, як член МЖБК, його дружина та син ОСОБА_6 відповідач по справі.

Також вказує, що всі вони були зареєстровані у вказаній квартирі, а в подальшому була зареєстрована і їх дочка ОСОБА_7 .

В серпні 2009 року його син ОСОБА_3 одружився та став проживати зі своєю дружиною окремо, з того часу він в квартирі АДРЕСА_3 не проживає, а тільки зареєстрований в ній. Крім того, 20.06.2012 року на прохання сина в спірній квартирі була зареєстрована і внучка ОСОБА_8 , а 05.06.2018 року син вже без його відому зареєстрував у квартирі ще і внука ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що на даний час він разом із дружиною вирішили виїхати на постійне місце проживати в місто Київ, а тому виникла необхідність в продажі належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_3 , щоб мати можливість придбати квартиру в м. Києві. Однак син ОСОБА_3 на його прохання знятися разом зі своїми неповнолітніми дітьми з місця реєстрації в його (позивача) квартирі відмовив йому в цьому та вимагає в нього за це певну суму грошей від продажу квартири.

Вважає, що такі вимоги сина незаконними та такими, що суперечать його (позивача) інтересам та інтересам інших членів родини позивача.

Також вказує, що син ОСОБА_3 з 2009 року в квартирі не проживає, ніяких витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних та інших платежів не несе. Його діти також, з моменту народження в спірній квартирі не проживали, що підтверджується актом від 30.05.2019 року, який завірений головою правління МЖБК № 114.

А тому, просить визнати ОСОБА_3 та його неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.07.2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

25.07.2019 року відповідачем ОСОБА_3 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вважаючи їх такими, що порушують його права та інтереси, а також права та інтереси його (відповідача) неповнолітніх дітей. Також вказує, що трикімнатна квартира згідно ордеру, надавалась на трьох членів сім`ї, в тому числі і на нього. 06.08.2009 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 , у шлюбі народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання яких, також було зареєстровано за вказаною адресою. Проте, між ним та позивачем виникали конфлікти у питаннях побуту, поглядів на життя, позивача дратувала присутність в квартирі його (відповідача) сім`ї і він фізично перешкоджав її проживанню, аргументуючи тим, що він не має права на це житло. В зв`язку з цим вони змушені були залишити помешкання і проживати у знайомих. Після народження доньки, взаємовідносини з позивачем погіршились суттєво, і їм знову було відмовлено в проживанні в квартирі, хоча, фінансове положення не дозволяло винаймати житло. Крім того вказує, що, його дочка (онука позивача) ОСОБА_8 навчається у 2-Г класі Черкаської гімназії № 9 ім. О.М.Луценка, яка розташована у безпосередній близькості від АДРЕСА_1 1,4 км), а син Данііл стоїть на черзі до ясла-садочку АДРЕСА_4 - 1.5 км. Тож просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

03.10.2019 року відповідачем ОСОБА_3 до суду подано зустрічний позов про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення його ОСОБА_3 та його неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2019 року відмовлено в прийнятті до спільного розгляду та об`єднання в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Смоляр А.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, визнати ОСОБА_3 та його неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 , оскільки відповідач понад 10 років не проживає в спірній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, не сплачує комунальні послуги за неї. Також просили врахувати, що неповнолітні діти відповідача ніколи навіть і не проживали в спірній квартирі, а тільки були зареєстровані в ній.

В судовому засіданні представник відповідачів адвокат Тимчук О.В. просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . При цьому просив врахувати, що факт не проживання відповідача та його неповнолітніх дітей у спірній квартирі не доведений відповідними доказами. Також підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву від 25.07.2019 року.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради Барабанщикова О.А. щодо вирішення спору поклалася на розсуду суду.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Смоляра А.О., представника відповідачів адвоката Тимчука О.В., представника третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради Барабанщикової О.А., пояснення свідків з боку відповідача: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , свідків з боку позивача: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності одноосібно належить квартира АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2018 року за № 143074924 та довідкою МЖБК №114 від 22.10.2018 року (а.с. 10, 12).

Також в судовому засіданні встановлено, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_16 (дружина), ОСОБА_10 (дочка), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (внучка), ОСОБА_5 (внук).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 2009 року в квартирі АДРЕСА_3 не проживає, а разом зі своєю сім`єю проживає окремо від батьків. Вказаний факт підтверджується показами свідків з обох сторін, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача, даними в судовому засіданні. При цьому свідки зі сторони відповідача ОСОБА_13 та ОСОБА_12 надали пояснення, що відповідач не проживає в спірній квартирі в зв`язку з тим, що позивач після його (відповідача) одруження перешкоджав йому в проживанні в цій квартирі. Свідок ОСОБА_15 пояснила, що після одруження відповідача між батьками та сином з невісткою не склалися відносини і вони (батьки) попросили щоб молоді жили окремо та не дозволяли їм жити в квартирі. При цьому вказані свідки самі не були очевидцями таких подій, і про перешкоди, які з їх слів чинив позивач, їм відомо зі слів інших осіб (свідку ОСОБА_13 зі слів невістки, а свідку ОСОБА_15 , яка є подругою дружини відповідача, відомо з їх слів).

Крім того, свідок ОСОБА_14 (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснила, що їй відомо про конфлікти між батьком та сином, зокрема що син претендує на частину квартири. А також пояснила, що відповідач після одруження пішов з дому сам по власному бажанню, скандалів з цього приводу не було, про перепони в користуванні квартирою їй нічого не відомо, ніхто їх не чинив.

Тому враховуючи ті пояснення, які були надані в судовому засіданні свідками зі сторони відповідача ОСОБА_3 , суд вважає що відповідачем не доведено належними та переконливими доказами той факт, що йому та його неповнолітнім дітям з боку позивача ОСОБА_1 чинились перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_3 .

Крім того, останній і не звертався ні до правоохоронних органів, ні до суду з відповідними заявами про усунення таких перешкод та відновлення свого порушеного права, хоча не мешкає у спірній квартирі близько десяти років, а звернувся лише із зустрічним позовом після пред`явлення до нього основного позову позивачем. Тому вказані доводи відповідача про перешкоди позивача в користуванні йому та його неповнолітнім дітям спірною квартирою суд розцінює критично.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача ОСОБА_17 (хрещена мати дочки позивача), ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (хрещена мати відповідача) пояснили, що відповідач після одруження разом з дружиною переїхали від батьків так, як хотіли жити окремо, перешкод в користуванні житлом їм ніхто не чинив. При цьому свідок ОСОБА_20 пояснила, відповідач хотів зробити сюрприз своїй дружині і перевіз речі на іншу квартиру так, як вони хотіли бути самостійними. Це відбувалося в добровільному порядку, ніхто їм перешкод не чинив.

Таким чином з урахуванням вищевикладеного, обставин, які б перешкоджали відповідачу на його неповнолітнім дітям проживати в квартирі АДРЕСА_3 судом не встановлено. Спроб вселитися в спірну квартиру з боку відповідача та його сім`ї за цей весь час не було, відповідних доказів відповідачем суду не було надано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 389 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч 2.ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення право власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , який є сином позивача, та його діти (онуки позивача): донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживають в квартирі АДРЕСА_3 більше одного року (відповідач понад 10 років, а неповнолітні не проживали взагалі), підстави для збереження за ними жилого приміщення понад один рік відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України відсутні, тому суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

При цьому суд вважає, таке рішення не порушує прав неповнолітніх дітей відповідача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки вони мають право проживати та бути зареєстрованими з одним із своїх батьків, в тому числі і за місцем проживання їх матері.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 150 ЖК, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 391, 321, 379, 383, розд. ІІ гл. 52 ЦК України, ст.ст.4, 5, 141, 12, 13, 77-81, 259, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_6 .

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 28.12.2019 року.

Головуючий В.М.Скляренко