У Х В А Л А

13 лютого 2019року

м. Київ

Справа № 754/13763/15-ц

Провадження № 14-438цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»),

представник позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про відмову від касаційної скарги

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року у складі судді Галась І. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року у складі колегії суддів Вербової І. М., Поливач Л. Д., Шахової О. В.

у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, та

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 18 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 209,89 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 %, строком до 18 квітня 2010 року.

ОСОБА_4 умовикредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 13 серпня 2015 року склала 22 283,23 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2008 року, яка станом на 13 серпня 2015 року склала 22 283,23 грн, з якої: 844,19 грн - заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом, 19 900,79 грн - пеня, штрафи: 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 037,25 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) трирічний строк давності звернення до суду із позовом за захистом порушеного права, про застосування якого просив відповідач, що є підставою для відмови у позові.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд вказав, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, підстави для його скасування відсутні. При цьому, апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги банку про збільшений строк давності, пославшись на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, зазначивши, що Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в яких міститься положення про п'ятирічну позовну давність, не є складовою кредитного договору, не містять підпису позичальника про домовленість про збільшення строку давності.

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не врахували, що згідно з пунктом 5.5 Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позовна давність встановлюється у 5 років, останній платіж відповідачем здійснено 07 грудня 2011 року, а з позовом банк звернувся 15 вересня 2015 року, тобто у межах збільшеної за домовленістю сторін позовної давності. Такі Умови існували при укладенні договору, вони є складовою кредитного договору і у заяві позичальника зазначено, що він ознайомлений та згодний з ними.

Крім того, банк зазначив, що суди не врахували обов'язку застосувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк», а ухвалою від 02 лютого 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року справу передано на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв'язку із застосуванням судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до вирішення схожих справ, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

12 вересня 2018 року Верховний Суд у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на підпункт 7 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, відповідно до якого суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Верховний Суд у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду вважав, що є підстави для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14.

ВеликаПалата Верховного Суду ухвалою від 01 жовтня 2018 року прийняла для продовження розгляду зазначену справу та призначила її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

12 лютого 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (згідно з рішенням Єдиного акціонерного Банку від 21 травня 2018 року № 518 змінено найменування ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Великої Палати Верховного Суду із заявою про відмову від касаційної скарги у справі № 754/13763/15-ц та закриття касаційного провадження.

За вимогами пункту 1 частини першої та частини другої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги. Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження. У разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається. Суд касаційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п'ятій статті 206 цього Кодексу, згідно з якою суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У заяві про відмову від касаційної скарги представник АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що позивачу зрозумілі наслідки відмови від касаційної скарги, передбачені статтею 398 ЦПК України.

Матеріали цивільної справи не містять жодної заяви про приєднання до касаційної скарги.

Ураховуючи вищевикладене, ВеликаПалата Верховного Суду приймає відмову АТ КБ «ПриватБанк» від касаційної скарги та закриває касаційне провадження у справі.

Керуючись статтями 258, 259, 396, 398 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Прийняти відмову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» від касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року.

Касаційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості- закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима Л. І. Рогач

В. І. Данішевська І. В. Саприкіна

О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська