Справа № 127/5258/18
Провадження №2/148/270/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 лютого 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В. при секретарі Мрочко Т.О.

за участі представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.10.2010 відповідач отримала кредит у розмірі 1200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг».

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківськомі сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (надалі Договір) , що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач

станом на 31.12.2017 має заборгованість 43792,16 грн., яка складається з наступного:

- 254,48 грн. - заборгованість за кредитом;

- 36070,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4905,31 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських

послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2061,53 грн. - штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 43792,16 грн. та понесені по справі судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився. В матеріалах справи наявне клопотання від нього про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також в матеріалах справи наявна відповідь на відзив, згідно якої останній вказав, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Підписавши заяву, відповідач ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послу. При укладені договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач користувалась грошима, отримувала кроші через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримувала кредитку картку "Універсальна". З розрахунку вбачається, що остання частково сплачувала заборгованість за договором, а тому посилання відповідача на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не може прийматися до уваги. Відповідачем наданий розрахунок заборгованості не спростований. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначивши, що розрахунок позивача є надуманим та не підтверджений належними доказами. Дійсно, відповідачем був укладений договір з банком, однак остання даний борг сплатила та ніякої заборгованості у неї немає. Термін дії карточки закінчився 26.10.2011. Станом на 19.06.2015 відповідачем погашено кредит в розмірі 4453,53 грн. Пояснити, чому останній вказує погашення кредиту в сумі 4453,53 грн. не зміг, зазначивши, що окремого розрахунку в нього немає, а щодо цієї суми розрахунок знаходиться у письмовому відзиві на позовну заяву. Просить відмовити в їх задоволенні.

Згідно наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити в задоволені позову та зазначила, що позовні вимоги до неї є необгрунтованими і незаконними, оскільки нею погашено кредит в розмірі 4453,53 грн., про що вказано у розрахунку заборгованості. Вона дійсно отримала платіжну картку у позивача, але з даною послугою банку її не було ознайомлено. Вона постійно погашала кредитний ліміт у розмірі 1200 грн. Вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості неправдивим, оскільки 19.06.2015 вона повністю погасила кредит в розмірі 4453,53 грн. Договір не відповідає вимогам ст.207 ЦК України. Вона та банк не досягнули згоди щодо всіх істотних умов договору, не дотримались належної форми правочину, яка є обов'язковою для даного виду договору.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору № б/н від 26.10.2010 відповідач отримала кредит в розмірі 1200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією анкети заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с. 7-8).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг» (а.с.18), клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту установленого банком.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання за користування кредитними коштами належним чином не виконувала, а саме: не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка згідно з наданим предстаником позивача розрахунком (а.с.5-6) станом на 31.12.2017 становить 43792,16 грн., яка складається з наступного:

- 254,48 грн. - заборгованість за кредитом;

- 36070,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4905,31 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських

послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2061,53 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно копії витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема (а.с.10-33), відповідно до п. 2.1.1.5.5, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; п. 2.1.1.5.6 - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі прострочення кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; п. 1.1.2.7 - власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; п. 2.1.1.7.6 - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. +5% от суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

Відповідно до ст. ст. 526, 527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.

За таких обставин зобов'язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; за ч. 2 цієї статті, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в банку, тому посилання останньої на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності з ч.2. ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Статтею 642 ЦК України передбачено, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Твердження відповідача, що договір не відповідає вимогам ст.207 ЦК України, сторони не досягнули згоди щодо всіх істотних умов договору, не дотримались належної форми правочину, яка є обов'язковою для даного виду договору також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, відповідачем було прийнято пропозицію банку і підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 26.10.2010 (а.с.7-8), остання визнала, що отримала платіжну картку у позивача та здійснювала погашення кредитного ліміту, а з розрахунку кредитної заборгованості (а.с.5-6) та виписок по картрахунку ОСОБА_3 (а.с.138-140) слідує, що позичальник частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, тобто погоджувалась з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами.

Посилання відповідача та її представника на відсутність у відповідача кредитних зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки вони нею давно виконані не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджено останньою та її представником належними та допустимими доказами, розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Також суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо відсутності заборгованості, оскільки термін карточки закінчився, так як заборгованість нараховується не відповідно до кредитної карточки, а умов укладеного договору б/н від 26.10.2010.

Враховуючи наведене, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі - 254,48 грн. та відсотками в розмірі - 36070,84 грн. є обґрунтовананою, оскільки відповідають нормам чинного цивільного законодавства України та волі сторін, виявленій під час укладення договору, а саме, розмір кредиту та відсотків підтверджений розрахунком представника позивача, правильність якого не спростована відповідачем та її представником в установленому законом порядку, у звязку з чим, позов в цій частині необхідно задовольнити.

Разом із цим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу, суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідачу нараховано пеню, комісію та штраф за порушення зобов'язань за кредитиним договором. Таким чином, банком за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно ст. 61 Конституції України.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у наданому представником позивача розрахунку заборгованості відповідача (а.с.5-6) заборгованість за пенею відсутня, а зазначено, зокрема, нараховану комісію в розмірі 2561,53 грн., тоді як у позові заявлено вимогу про стягнення заборгованості за пенею та комісією у вказаному розмірі, тобто фактично окремий детальний розрахунок пені відсутній. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога представника позивача щодо стягнення пені належними та допустимими доказами не підтверджена, а тому є необгрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню позовні вимога щодо стягнення комісії, оскільки чинним законодавством не передбачено такого виду цивільно-правової відповідальності як комісія, так як вона є лише платою за послуги банку.

Не може бути задоволена також позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова), оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг) не відповідає суті і змісту ч. 2 ст. 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання. В зв'язку з чим підлягає стягненню з відповідача лише штраф (процентна ставка), проте не в сумі 2061,53 грн., як просить представник позивача, а в сумі 1816,27 грн. ( 5% від суми заборгованості встановленої судом).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.20.2010 в розмірі 38141,59 грн., з яких: 254,48 грн. - заборгованість за кредитом; 36070,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1816,27 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з враахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 1534,65 грн. (38141,59 х 1762 / 43792,16 = 1534,65 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.61 Конституції України, правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015, ст. ст. 207, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст.4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 247, 263- 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Гаврилюк (на даний час Божинар) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк», місцезнаходження якого: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ, р/р 3111, , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором б/н від 26.10.2010 в розмірі 38141,59 грн.(тридцять вісім тисяч сто сорок одну гривню 59 копійок), з яких: 254,48 грн. - заборгованість за кредитом; 36070,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1816,27 грн. - штраф (процентна складова), а також 1534,65 грн. (одна тисяча п'ятсот тридцять чотири гривні 65 копійок) судових витрат.

В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафу (фіксована частина) відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.02.2019.

Суддя: