У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 Справа №607/3419/19

м. Тернопіль

суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О.Я., розглянувши подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Пуршеги І.В. про звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Пуршега І.В. звернулася до суду з поданням, в якому просить вирішити питання щодо витребування коштів в третіх осіб, а саме: шляхом зобов'язання орендаря ТзОВ «Ресторан Україна» сплатити на рахунок Відділу орендну плату, за період від 15 серпня 2015 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 34500 грн.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у Відділі перебуває наказ Господарського суду Львівської області №914/4176/14 від 28 травня 2015 року про стягнення з ТзОВ «Ресурс Лімітед» на користь ПП «Продсервіс Україна 2012» 1538258,55 грн. збитків, 30765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

Даний виконавчий документ надійшов на виконання 03 червня 2015 року.

03 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 47734471 про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено боржнику для виконання та стягувачеві для відому.

Відтак, державний виконавець звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із поданням про звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб з метою виконання наказу Господарського суду Львівської області.

Згідно ч. 1 ст. 440 Цивільного процесуального кодексу України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Вказана норма процесуального закону закріплена у Розділі VI Цивільного процесуального кодексу України, який регулює процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналогічна норма закону міститься і у Господарському процесуальному кодексі України, зокрема у ч. 1 ст. 336 зазначено, що суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Наведена стаття передбачена Розділом V Господарського процесуального кодексу України, що регламентує процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

З аналізу вищенаведених норм процесуального закону вбачається, що питання щодо витребування коштів в третіх осіб, а саме: шляхом зобов'язання орендаря ТзОВ «Ресторан Україна» сплатити на рахунок Відділу орендну плату, за період від 15 серпня 2015 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 34500 грн., яке має місце при виконанні наказу Господарського суду Львівської області не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та віднесене до юрисдикції господарських судів в порядку господарського судочинства.

Частиною четвертою ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не розглядав справу, за результатами якої видано наказ про стягнення з ТзОВ «Ресурс Лімітед» на користь ПП «Продсервіс Україна 2012» 1538258,55 грн. збитків, 30765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, як суд першої інстанції, суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження за поданням головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Пуршеги І.В. про звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, оскільки таке подання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 186, 440 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 336 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження по розгляду подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Пуршеги І.В. про звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб - відмовити.

Ухвала суду набираєзаконної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська