Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 липня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики, інфляційного збільшення боргу та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачазаборгованість за договором позики від 16.07.2008 року у розмірі 228 739,2 грн., що виникла станом на 01.09.2016 р., мотивуючи свої вимоги тим, що 16.07.2008 року відповідач отримав від позивача грошову позику у розмірі 155 000,00 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч гривень), про що була складена відповідна розписка, відповідач зобов`язувався повернути позику у строк до 01.10.2008 року. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2012 року у справі №2-4587/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 16.07.2008 року у розмірі 221 468,14 грн. Вказав, що незважаючи на рішення суду, зобов`язання за договором позики відповідачем перед ОСОБА_1 не виконано, а тому останній, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з ОСОБА_2 (боржника) 136 966,46 грн. - суми боргу збільшену на індекс інфляції; 13 822,60 грн. - трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 01.09.2013 р. по 01.09.2016 р., та 77 950,14 грн. - відсотків в розмірі облікової ставки НБУ за ст. 1048 ЦК України.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 08.09.2016 р. (суддя Трегубенко Л.О.).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 11.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення ЦПК України (2017 р.) розгляд даної справи підлягає за нормами ЦПК України (2017 р.), чинного з 15.12.2017 р. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій він позов підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Тому суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника позивача, на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив. Тому на підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача гроші в сумі 155 000, 00 грн., яку зобов`язався повернути у строк до 01.10.2008 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2012 р. у справі № 2-4587/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 219 648,14 грн.

Пунктом 3 частини 1 ст. 255 ЦПК передбачено, щоС уд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У 2015 році Позивач вже звертався до Подільського районного суду м. Києва з позовом про стягнення інфляційних сум та 3 % річних за період з 17.03.2012 року по 17.03.2015 року відносно договору позики від 16.07.2008 р., однак рішенням від 24.02.2016 р. у справі 758/4762/15-ц, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.07.2016 р., Позивачу було відмовлено через неправильні підстави позову - замість посилання на порушення строків виконання договірних зобов`язань Позивач посилався на прострочку виконання судового рішення від 16.02.2012 р. у справі № 2-4587/11.

У справі, що розглядається Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги вже іншими підставами, а саме - триваючим порушенням умов договору позики.

У справі ж, що розглядається, Позивач просить стягнути за позивача 3 відсотки річних, відсотки в розмірі облікової ставки НБУ та інфляційне збільшення боргу, мотивуючи свої вимоги прострочкою виконання договору позики, а отже звертається до Суду з інших підстав та з дещо іншими вимогами ніж у справі № 758/4762/15-ц.

За таких обставин відмова у позові за справою № 758/4762/15-ц стосувались інших підстав та предмету позову, тому норми статті 225 ЦПК не підлягають застосуванню.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України Стаття 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Вказана правова позиція зафіксована і у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-157цс16 від 25 травня 2016 року, відповідно до якої: «виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.»

Враховуючи те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Перевіряючи розмір заборгованості відповідача, суд вважає його обґрунтованим, оскільки він узгоджується з умовами договору та фактичними обставинами справи.

Незважаючи на ухвалення рішення Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2012, зобов`язання за договором позики відповідачем не виконано, що підтверджується відкриттям виконавчого провадження ВП № 36823504 постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 06.03.2013 р., документів про закриття якого в зв`язку з повним виконанням на час розгляду справи суду не надано.

Враховуючи, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2012 р. стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 16.07.2008 року, яка виникла за період з 01.10.2008 по 28.09.2012 р. у розмірі 221 468,14 грн., суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики від 16.07.2008 р. за період з 07.09.2013 р. по 07.09.2016 р. у розмірі 228 739,20 грн. (що складається з 136 966,46 грн. - суми боргу збільшену на індекс інфляції; 13 822,60 грн. - трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; та 77 950,14 грн. - відсотків в розмірі облікової ставки НБУ за ст. 1048 ЦК України), адже позивач не просить повторно стягнути одні і ті самі суми.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 2300,00 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 526, 553, 598, 599, 610, 625, 1048 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 82, 211, 223, 259, 263-265, 268, 280, 284, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики, інфляційного збільшення боргу та 3% річних задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 16.07.2008 року в сумі 228 739,20 грн. (двісті двадцять вісім тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень двадцять копійок), яка виникла за період з 07.09.2013 р. по 07.09.2016 р. та складається з: інфляційного збільшення боргу - 136 966,46 грн., трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 13 822,60 грн., відсотків в розмірі облікової ставки НБУ - 77 950,14 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 2 300,00 грн. (дві тисячі триста гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н. М. Ларіонова