Справа № 467/209/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

головного державного виконавця Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області-Шевченка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка подання державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_1 про розшук боржника,-

ВСТАНОВИВ :

Державний виконавець Абакумова О.А. внесла до суду подання про розшук боржника ОСОБА_2, умотивувавши його тим, що Арбузинським РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області виконується рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2017 року, за яким цим же судом видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 37 200,05 грн.

Автор подання вказує, що незважаючи на вжиті заходи щодо примусового виконання вказаного судового рішення, не вдалося встановити ані наявності майна у боржника, ані місця його перебування чи реєстрації, у звязку із чим просив суд оголосити розшук ОСОБА_2

Представник Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області в судовому засіданні внесене на розгляд суду подання підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, що викладені у ньому.

Представник стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у судове засідання не зявився, але направив заяву про розгляд подання за його відсутності.

У свою чергу, суд, заслухавши позицію представника Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, вивчивши зміст подання, перевіривши його доводи і обґрунтованість, дослідивши додані до нього документи та безпосередньо матеріали виконавчого провадження, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозвязку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, керуючись законом, зробив такі висновки.

Судом установлено, що на виконанні Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавчий лист № 467/209/17, виданий Арбузинським районним судом Миколаївській області 28 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 04 жовтня 2012 року у розмірі 37 200,05 грн.

02 січня 2018 року за вказаним виконавчим листом відкрите виконавче провадження № 55456270, у звязку із чим боржнику направлено відповідну постанову старшого державного виконавця Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області.

Та матеріали виконавчого провадження містять дані, згідно яких боржник не отримала копії цієї постанови, що підтверджується відміткою на конверті (а.с. 107).

Тим не менш, в ході примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, державним виконавцем здійснено ряд дій, спрямованих на встановлення місцезнаходження боржника та його майна, зокрема, перевірено наявність на праві власності нерухомого майна/інших речових прав на нерухоме майно, здійснено запити до Пенсійного фонду України щодо отримання пенсії, останнього місця роботи, праці за трудовими договорами чи іншими цивільно правовими угодами, до Державної податкової служби України щодо номерів рахунків у банках, джерел отримання доходів, а також щодо наявності транспортних засобів.

Проте, наявності у боржника рухомого/нерухомого майна, транспортних засобів чи доходів встановлено не було, що підтверджується, принаймні, наявними у матеріалах виконавчого провадження відповідями вказаних органів, як то, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 12 грудня 2018 року, відповіді ПФУ, відповіді ДПС України та витягу з Державного реєстру МВС України.

Щодо вжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на встановлення місцезнаходження боржника ОСОБА_2, то суд установив те, що на запит державного виконавця Семенівським старостинським округом Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області направлено відповідь, із якої слідує, що ОСОБА_2 була знята з реєстрації по вул. Леніна, 4 в с. Семенівка з 07 квітня 2015 року згідно рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року і на даний час на території округу не зареєстрована та не проживає, а її місцезнаходження невідоме.

10 грудня 2018 року державним виконавцем зафіксовано відсутність боржника ОСОБА_2 за вказаною у виконавчому документі адресою, що підтверджується актом від 10 грудня 2018 року, складеному за участю двох понятих.

При цьому, слід звернути увагу, що будь-яких інших даних щодо адрес, за якими міг/може перебувати боржник, матеріали виконавчого провадження не містять.

Таке дає підстави вважати, що в результаті вжитих заходів не вдалося установити ані наявності у боржника майна, ані місцезнаходження самого боржника, позаяк, у державного виконавця відсутні дані не те що відносно фактичного місця проживання ОСОБА_2, а й щодо її зареєстрованого місця проживання/перебування.

Тобто, виходячи із сукупності досліджених судом доказів та установлених на їх підставі фактичних обставин, слідує, що місце проживання/перебування/реєстрації боржника ОСОБА_2 на даному етапі виконавчого провадження невідоме, а вжиті заходи щодо його встановлення позитивного результату не дали.

Вказане й стало підставою звернення державного виконавця до суду із цим подання у порядку ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, відповідно до ст. 438 ЦПК України розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Таким чином, суд робить висновок, що місце фактичного проживання боржника ОСОБА_2 або ж місце її перебування, а так само місце реєстрації без відповідних заходів щодо її розшуку встановити неможливо, у той час, як остання має заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

За таких умов, у ракурсі установлених фактичних обставин цього провадження, з огляду на неможливість у інший спосіб, аніж той, про застосування якого порушено питання, встановити місце проживання/перебування/реєстрації боржника, відсутність у нього майна і доходів, суд вважає, що подання про розшук ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Приймаючи таке рішення, суд, крім цього, враховував, практику Європейського суду з прав людини, зокрема, втілену у його рішеннях у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року та «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, за якою виконання рішення суду є невідємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах, а судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи і законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

Стаття ж 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виходячи із цього, на переконання суду, невжиття заходів щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили, становитиме загрозу правам іншого учасника виконавчого провадження, а як наслідок й інтересам суспільства.

Так, суд зважав на те, що у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в контексті того, що вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання у те чи інше право особи повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема, необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.

Водночас, процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах, регламентовані Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України, і у даному, конкретному випадку, підлягає застосуванню норма ст. 438 цього Кодексу, на підставі якої суд вправі, з огляду на установлені ним обставини і потреби виконавчого провадження, вирішити питання розшуку боржника.

А у цій ситуації, суд установив достатні підстави для застосування такого заходу забезпечення виконання судового рішення, як розшук боржника, який, окрім цього, не становитиме «надмірного тягаря для прав та інтересів особи» і одночасно кореспондується з інтересами суспільства, тобто вимога дотримання «справедливого балансу» не є порушеною за таких обставин.

Тож, суд, з урахуванням вищевикладеного, установивши неможливість виконання у цій ситуації судового рішення без розшуку боржника, виходячи із прав та інтересів усіх учасників виконавчого провадження, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення унесеного на його розгляд подання.

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 260, 261, 438 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити.

Оголосити розшук боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Копію ухвали направити стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Арбузинському РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області для відома, а Арбузинському ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи або особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 15 (пятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (пятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В. Явіца