Головуючий у І інстанції Керекеза Я.І.
Провадження №22-ц/824/4414/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, в якому просила визнати поширену щодо неї 07 серпня 2017 року ОСОБА_2 інформацію такого змісту: «Ти - проститутка, перетягалась зі всіма чоловіками, народила ублюдка» недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і принижує її честь, гідність та людське достоїнство; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що 07 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2, яка є сусідкою ОСОБА_3, у присутності ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також інших сусідів, поширила про неї недостовірну інформацію. Так, вказаного дня між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виник конфлікт з приводу безпритульної собаки, яка накинулась на сина ОСОБА_3 Вказану безпритульну собаку підгодовує ОСОБА_2 та члени її родини. ОСОБА_3 просила ОСОБА_2 або не робити цього, або забрати тварину до себе додому та утримувати як власну домашню тварину із застосуванням всіх необхідних засобів для безпечного для оточуючих утримання. На зауваження ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 голосно та в присутності вказаних вище осіб почала висловлюватись в сторону ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_6 із застосуванням образливих, недостовірних, негативних за змістом слів зазначеного вище змісту. Вказані образливі висловлювання відносно ОСОБА_3 відповідач навмисно застосовувала з метою приниження її честі та гідності в очах інших осіб. Від зневажливої поведінки ОСОБА_2 позивач ОСОБА_3 зазнала душевних страждань та переживань, у неї порушився звичайний ритм життя, вона стала знервованою, у присутності сусідів після цього інциденту вона відчуває душевний дискомфорт, боячись суспільного осуду, а також можливої недовіри з боку чоловіка. Враховуючи вищенаведені обставини, позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом на захист порушених відповідачем ОСОБА_2 її прав та законних інтересів.

В січні 2018 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати поширену 07 серпня 2017 року ОСОБА_3 інформацію про ОСОБА_2 такого змісту: «У тебе взагалі немає дітей і ніколи їх не буде»; «Німці, забирайтеся звідси!», недостовірною, образливою та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_2; визнати поширену 07 серпня 2017 року ОСОБА_3 інформацію, яка полягала у повідомленні більше, ніж одній особі, шляхом висловлювання такого змісту: «Ти не тримала чоловічого статевого органу в руках», негативною, образливою та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 000 грн. в якості відшкодування за завдану моральну шкоду. В зустрічному позові ОСОБА_2 посилалась на те, що в ході конфлікту, який виник через безпритульну собаку, яку підгодовує сім»я ОСОБА_2, ОСОБА_3 в образливій формі в присутності сусідів розповсюдила зазначену вище інформацію. Така поведінка ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_2 моральні страждання та привела до погіршення стану її здоров»я, що є підставою для задоволення її вимог про захист честі та гідності, а також відшкодування завданої ОСОБА_3 моральної шкоди.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано поширену 07 серпня 2017 року ОСОБА_2 інформацію стосовно ОСОБА_3 наступного змісту: «ти - проститутка, народила ублюдка» такою, що не відповідає дійсності та принижує честь і гідність ОСОБА_3

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення її, ОСОБА_2, зустрічного позову у повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник подану апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник ОСОБА_3 в апеляційному суді проти задоволення скарги ОСОБА_2 заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 про захист честі та гідності, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в цій частині. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про захист честі та гідності, суд першої інстанції виходив з того, що висловлена ОСОБА_2 інформація є оціночними судженнями, тому судовому захисту не підлягає.

З вищенаведеними висновками суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов'язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що позивач ОСОБА_3 разом із сином та чоловіком проживає в АДРЕСА_1, та є сусідкою відповідача ОСОБА_2, яка проживає за тією ж адресою в квартирі №30 разом з батьком та матір`ю.

ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.09.2013 року (а.с.8), від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16.07.2014 року (а.с.9).

Судом встановлено, що між родинами сторін протягом тривалого часу періодично виникають конфлікти.

Так, конфлікт між чоловіком ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_2 зафіксовано у висновку від 04.04.2016 року по матеріалам ЖЄОЗП №1615 від 01.04.2016 року, складеного службовими особами Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП у Київській області.

07.08.2017 року відповідно до висновку по матеріалам ЖЄОЗП №5000 до Переяслав-Хмельницького ВП з письмовою заявою звернулась ОСОБА_3, в якій просила посприяти вирішенню питання стосовно безпритульної собаки, яка 07.08.2017 року близько 18-00 години накинулась на її трирічного сина.

09.08.2017 року відповідно до висновку по матеріалам ЖЄОЗП №5000, до Переяслав-Хмельницького ВП з письмовою заявою звернулась ОСОБА_3, в якій повідомила про те, що в неї з її сусідами ОСОБА_8 триває ворожнеча вже 15 років. ОСОБА_2 висловлюється в бік малолітнього сина та матері заявниці нецензурною лайкою в присутності дітей та сусідів.

З відібраних 09.08.2017 року працівниками Переяслав-Хмельницького ВП пояснень ОСОБА_3 вбачається що 07.08.2017 року о 18-00 собака, якою опікувалась родина ОСОБА_8, напала на її малолітнього сина в присутності ОСОБА_8 На цьому грунті розпочалась сварка, в ході якої ОСОБА_2 в присутності малолітньої дитини та сусідів висловлювалась на адресу позивачки та її матері нецензурною лайкою, також образливі висловлювання застосовувала і до дитини.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року N 1 визначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов»язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Дослідивши поширену ОСОБА_2 про ОСОБА_3 інформацію в системному зв'язку з положеннями чинного законодавства про захист честі й гідності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що інформація, спростування якої вимагає ОСОБА_3: «Ти - проститутка, перетягалась зі всіма чоловіками, народила ублюдка», є оціночними судженнями, які не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача ОСОБА_2, яка має напружені стосунки з ОСОБА_3, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» вказано на те, що необхідно проводити різницю між фактами та оціночними судженнями. Існування фактів може бути доведено, в той час, як істинність оціночних суджень не завжди підлягає доказуванню.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що здійснення права на свободу вираження поглядів, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві для захисту репутації чи прав інших осіб (ст.10).

Таким чином, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві.

Оскільки за висловлювання оціночних суджень відповідач ОСОБА_2 не може бути притягнута до відповідальності, підстави для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності відсутні, а висновок суду про задоволення позову ОСОБА_3 є помилковим, оскільки порушує норми матеріального права.

При цьому рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності є законним та обґрунтованим, оскільки в цій частині суд дійшов правильного висновку, що поширена ОСОБА_3 про ОСОБА_2 інформація: "Ти не тримала чоловічого статевого органу в руках" та "...ніколи не буде дітей..." є оціночними судженнями, які судовому захисту не підлягають, оскільки не можуть бути перевірені на предмет їх дійсності, а висловлювання: «Німці, забирайтеся геть" та "В тебе немає дітей..." не потребують спростування, оскільки відповідають дійсності: в ОСОБА_2 дітей немає, а її прізвище дійсно має німецьке коріння.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: