провадження № 2/752/7790/19
УХВАЛА

27.12.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

вивчивши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пащенка Петра Миколайовича про забезпечення позову у справі № 752/26584/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської Ірини Валентинівни про визнання договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської Ірини Валентинівни про визнання договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Разом із позовною заявою, представником позивача була подана заява про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначено, що укладений між відповідачами договір купівлі-продажу квартири суперечить чинному законодавству України та був укладений в період чинності Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому наявні підстави для визнання його недійсним та скасування відповідної державної реєстрації. В заяві зазначено, що відповідачем ОСОБА_4 на даний час вчиняються активні дії щодо відчуження квартири, та проведення в ній ремонтних робіт, а тому наявні підстави для забезпечення позову, оскільки, невжиття цих заходів може істотно ускладнити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, вважаю, що остання підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо визнання та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а відтак, беручи до уваги, що позивачем оспорюється перехід права власності до відповідача ОСОБА_4 , то незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення про задоволення позову, оскільки, останній, може відчужити вищевказану квартиру та розпорядитись нею, а тому заява про забезпечення позову в частині заборони відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження цією квартирою є обґрунтованим та достатнім заходом забезпечення позову.

Між тим, в задоволені заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо володіння та користування квартирою необхідно відмовити, оскільки в цій частині вимоги є необґрунтованими, мають характер формальних посилань, не підтверджені жодними належними і допустимим доказами, а відтак можуть бути оцінені лише як припущення, які не можуть бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.

Крім того, станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пащенка Петра Миколайовича про забезпечення позову у справі № 752/26584/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , призваного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської Ірини Валентинівни про визнання договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Позивач ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховська Ірина Валентинівна, адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Н.П. Чередніченко