Постанова

Іменем України

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 303/4849/16-ц

провадження № 61-27907св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа за первісним та зустрічним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 31 липня 2017 року в складі колегії суддів: Кожух О. А., Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»

(далі - ТОВ «Мукачівське РБТІ»), про припинення права на частку у спільному майні.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21 червня 2004 року. Інша 1/4 частини цього будинку належить ОСОБА_2 (її дядьку), який проживає у іншому будинку. Будинок 1960 року побудови, перебував 14 років у спільній частковій власності, проте ніким не ремонтувався, не експлуатувався, знаходився в аварійному стані і не придатному для проживання - мав тріщини, протікав дах, відходила штукатурка. Вважала, що ремонт указаного будинку є недоцільним та сам будинок взагалі підлягає зносу, проте якщо позивач знесе належні їй 3/4 частини, то інша частина завалиться. Домовитися з відповідачем щодо нерухомості не змогли, оскільки перебували у неприязних стосунках. Також вважала, що наведене свідчить про те, що спільне володіння і користування майном є неможливим.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд припинити право власності відповідача на 1/4 частини у спільному майні з виплатою

ОСОБА_2 вартості його частки.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до

ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Мукачівське РБТІ», та просив провести виділ у натурі частки із спільного майна, що є у спільній частковій власності - будинковолодіння, АДРЕСА_1 , зокрема: кімнати: 1-1 - закриту веранду, площею 8,40 кв. м, 1-2 - жилу, площею 17,8 кв. м, загальною площею 25,20 кв. м, та 1/4 частини підвалу - І, площею 2,05 кв. м, літ. Апд житлового будинку літ. А, а також сарай літ. Б - у власність ОСОБА_2 ; кімнати: 1-3 - кухню, площею

14,50 кв. м; 1-4 - жилу, площею 18,50 кв. м; 1-5 - кухню, площею 18,00 кв. м;

1-6 - комору, площею 4,70 кв. м; 1-7 - ванну, площею 6,50 кв. м; прибудову, загальною площею 62,20 кв. м, та 3/4 частини підвалу, площею 6,15 кв. м, житлового будинку літ. А, а також сарай літ. В - у власність ОСОБА_1 ; вбиральню літ. Г та споруди № 1-2 - залишити у спільній власності

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Після виділення у натурі вказаних позивачем приміщень - встановити за сторонами право власності відповідно до зазначеного розподілу, де ОСОБА_3 - власник квартири АДРЕСА_2 , а

ОСОБА_1 - власник квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 30 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у будинку

АДРЕСА_1 виділено у натурі, визнано за ОСОБА_2 право власності на закриту веранду 1-1, площею 8,40 кв. м, житлову кімнату 1-2, площею 17,80 кв. м, всього 26,20 кв. м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на підвал 1, площею 8,20 кв. м,

кухню 1-3, площею 14,50 кв. м, житлову 1-4, площею 18,50 кв. м, кухню - 1-5, площею 18 кв. м, комору - 1-6, площею 4,7 кв. м, ванну 1-7, площею 6,50 кв. м, всього 70,40 кв. м.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 995,75 грн компенсації за невідповідність реальної частки ідеальній.

Повернуто ОСОБА_1 33 650,00 грн, внесених на депозит Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що 1/4 частки будинку не є незначною. Також виходив з того, що для задоволення позову необхідно встановлення наявності усіх чотирьох підстав, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно можливо поділити в натурі, ОСОБА_1 не згодна на отримання компенсації вартості її частки, тому, врахувавши висновки експертів, поділив спірне приміщення по АДРЕСА_1 в натурі між співвласниками.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 31 липня 2017 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право ОСОБА_2 на ј частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості ј частини домоволодіння АДРЕСА_1 у розмірі 33 650,00 грн, які внесено ОСОБА_1 на депозит Мукачівського міськрайонного суду.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із спільного майна відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив із того, що спільне володіння і користування спірним будинком є неможливим, а припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, враховуючи стан будинку та те, що відповідач має у власності інше нерухоме майно, де проживає, а відтак, забезпечений іншим житлом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що ОСОБА_1 є власником 3/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21 червня 2004 року.

Інша 1/4 частини цього домоволодіння належить ОСОБА_2 , який є дядьком позивача, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 18 червня 2004 року.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 20 грудня 2016 року № 18-12/16, роком побудови будинку є 1960. Згідно з технічним паспортом фізичний знос будинку, станом на січень 1988 року, складав 45 %; фактично на час огляду технічний стан будинку ветхий, близький до аварійного. У будинку в кутах утворились великі вертикальні тріщини; передня стіна «відходить» вперед. Будинок практично не експлуатується і не доглядається.

Згідно з відповіддю виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 18 серпня 2016 року № 712/11-09-3 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та є власником 2/4 частини у цьому домоволодінні.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 20 грудня 2016 року

№ 18-12/16 визначено ринкову вартість спірного домоволодіння -

134 600,00 грн, та вартість 1/4 частки відповідача - 33 650,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз зазначеної норми дає підстави, дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі 6-81цс11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, ураховуючи стан будинку та те, що відповідач має у власності інше нерухоме майно, де проживає, а також висновок судової будівельно-технічної експертизи від 20 грудня 2016 року № 18-12/16, обґрунтовано вважав, що спільне володіння та користування спірним будинком є неможливим, а припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, а тому дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо припинення права на частку у спільному майні та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із спільного майна.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області

від 31 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області

від 31 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська