ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 718/2798/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинак О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Мінів О.І.

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки FORD, модель TRANSIT, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним;

- визнати за позивачем права власності на вказаний вище автомобіль.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу автомобіля марки FORD, модель TRANSIT, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки FORD, модель TRANSIT, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Посилається, що суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення вирішив питання про права, обов'язки та інтереси ПАТ «Державний ощадний банк України» та порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, відповідно до частини 2 статті 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно частини 2 статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Згідно частини 1 статті 352 ЦК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки FORD, модель TRANSIT, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 25 вересня 2004 року (а.с.6).

25 грудня 2004 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 керувати, зняти з обліку в органах ДАІ, продати, обміняти, здати в оренду, передати в заставу належний йому автомобіль марки FORD, модель TRANSIT, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується довіреністю від 25 грудня 2004 року (а.с.5).

З розписки від 25 грудня 2004 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 60 480 гривень, що еквівалентно 11200 доларів США в рахунок відчуження останньому автомобіля марки FORD, модель TRANSIT, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та зобов'язався на першу вимогу укласти договір купівлі- продажу вказаного автомобіля (а.с.7).

Постановою державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Охрим І.В. відкрито виконавче провадження №56466357 про примусове виконання виконавчого листа №2-121/2012 від 20 квітня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь «Ощадбанк» заборгованості в сумі 97 585 гривень 48 копійок (а.с.67).

Постановою державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Охрим І.В. накладено арешт на автомобіль марки FORD, модель TRANSIT, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.69).

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Охрим І.В. накладено арешт на автомобіль марки FORD, модель TRANSIT, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить боржнику ОСОБА_2 у виконавчому проваджені №56466357 про примусове виконання виконавчого листа №2-121/2012 від 20 квітня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості в сумі 97 585 гривень 48 копійок.

З огляду на вказане суд першої інстанції вирішив питання про права ПАТ «Державний ощадний банк України», щодо погашення боргу за кредитним договором за рахунок спірного автомобіля.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так, відповідно до правил ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним правочин , який відповідно до вимог закону підлягає нотаріальному посвідченню.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

В позовній заяві позивач зазначив про те, що він та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу автомобіля 25 грудня 2004 року.

Законодавство , яке діяло станом на 25 грудня 2004 року не передбачало вимог щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи сторони не зверталися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору-купівлі продажу автомобіля.

Позивач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення правочину.

За таких обставин відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним відповідно до правил статті 220 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у своїй постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-12цс17.

Необгрунтованою є також позовна вимога про визнання права власності за позивачем на спірний автомобіль.

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до пункту 7Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 (в редакції станом на грудень 2004 року) (далі - Порядку) власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Термін реєстрації може бути продовжено у разі неможливості власника транспортного засобу (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити. Експлуатація транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, а також без номерного знака "Транзит" забороняється.

Згідно пункту 8 Порядку реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не приймаються до реєстрації транспортні засоби, зібрані (складені) з вузлів та агрегатів серійних транспортних засобів без дотримання вимог Закону України "Про дорожній рух".

Правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Такими документами можуть бути:

довідка-рахунок за формою згідно з додатком N 1 до цих Правил, видана суб'єктом підприємницької діяльності, який реалізує транспортний засіб;

договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб;

копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичної чи фізичної особи, яка визнається власником транспортного засобу, його марки, моделі, року випуску, а також ідентифікаційних номерів вузлів та агрегатів;

довідка органу соціального захисту населення, який виділив автомобіль або мотоколяску;

акт приймання-передачі транспортного засобу за формою згідно з додатком N 6 до цих Правил, виданий підприємством-виробником транспортного засобу чи його вузлів та агрегатів або підприємствами, які переобладнали чи встановили на транспортному засобі спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про відповідність конструкції транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху, із зазначенням їх ідентифікаційних номерів та конкретного одержувача, скріплений підписом посадової особи підприємства і печаткою;

посвідчення митного органу про реєстрацію транспортного засобу або його вузлів і агрегатів, що мають ідентифікаційні номери, в підрозділах ДАІ - для фізичних осіб, вантажна митна декларація - для юридичних осіб або належним чином оформлені довідка-рахунок та вантажна митна декларація (засвідчена митним органом копія) - для фізичних та юридичних осіб;

договір фінансового лізингу.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться.

Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Реєстрація транспортних засобів скасовується в разі встановлення факту, що документи, які посвідчують особу власника, підтверджують правомірність придбання транспортного засобу або право на користування та розпорядження ним, є фіктивними чи підробленими. Реєстрація транспортних засобів також скасовується у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів його вузлів та агрегатів.

Бланки довідок-рахунків, актів приймання-передачі транспортних засобів підприємств-виробників цих засобів і їх вузлів та агрегатів за формами згідно з додатками N 1 і 6 до цих Правил є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 283.

Пунктом 15 Порядку встановлено, що на зареєстровані транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, причіп і напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв та погодження щодо розміщення реклами відповідно до законодавства. У свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів ідентифікаційний номер двигуна не зазначається.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 650 ЦК України передбачено, особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Отже, оскільки сторони не дотрималися порядку укладення договору купівлі-продажу автомобіля, то договір є неукладеним, а отже у сторін не виникло жодних цивільних прав та обов'язків.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 22 січня 2019 року у справі № 145/145/17.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

З платіжного доручення № від 14 грудня 2018 року вбачається, що ПАТ «Державний ощадний банк України» сплатило судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 2114 гривень 40 копійок (а.с.60).

З платіжного доручення № від 14 січня 2019 року вбачається, що ПАТ «Державний ощадний банк України» додатково сплатило судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 215 гривень 63 копійки.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» слід стягнути судовий збір в сумі 2330 гривень 3 копійки в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2018 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на транспортний засіб відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 2330 (дві тисячі триста тридцять) гривень 3 копійки в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 18 лютого 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна