Номер провадження: 22-ц/813/2117/19
Номер справи місцевого суду: 495/504/17
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ПАТ КБ «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренка Євгена Сергійовича на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2017 року, ухваленого суддею Боярським О.О.,

встановив:

30.01.2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості розмірі в розмірі 89341,83 грн. за кредитним договором від 15.12.2007 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.12.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 12000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік (1% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.12.2009 року. ОСОБА_2 було порушено умови зазначеного договору щодо належного виконання зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 17.11.2016 року складала 89341,83 грн., з яких 10662,36 грн. - заборгованість за кредитом, 1255,95 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3024,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 74 399,52 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Є.С. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанку» задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Є.С. обґрунтовує тим, що обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки всі умови та обов'язки, що передбачались кредитним договором від 19.12.2007 року, припинили свою дію після постановлення 31.10.2008 року судового рішення (судового наказу) про стягнення заборгованості за договором, тобто договірні кредитні правовідносини між сторонами припинились, оскільки отримані позичальником кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що кредитний договір не є розірваним, чи припиненим згідно до правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відповідно до умов кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права кредитора на отримання процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання судового рішення та повернення суми кредиту що позичалася. Крім того Сокуренко Є.С. звертає увагу на те, що не доведено існування самого судового наказу, оскільки в суд надано лише копію судового наказу. Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості у повному обсязі чи фактичного виконання рішення суду щодо сплати стягнутої заборгованості, тіло кредиту фактично не сплачено, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені позову, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 15.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ODXRRX12670626, який складається із заяви позичальника №ODXRRX12670626 та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). За укладеним договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 12000 грн. строком на 24 місяця з 15.12.2007 року по 15.12.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 144,0 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2000 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Такі обставини сторонами не заперечувалися.

20.05.2011 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_4, після чого змінила прізвище на «ОСОБА_2».

ОСОБА_4 надав суду для дослідження копію судового наказу, згідно з яким 31.10.2008 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом була розглянута заява ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» - позивач, про видачу судового наказу, та стягнуто на користь позивача з ОСОБА_2 кредитну заборгованість у розмірі 14149,95 грн. і судові витрати в розмірі 70,75 грн.

З метою всебічного і повного з'ясуванню обставин справи, судом були прийняті всі заходи для забезпечення сторін можливістю повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, сприяв у наданні ними всіх наявних і необхідних доказів на підтвердження своїх доводів. Так, ухвалою суду від 06.06.2017 року було задоволено клопотання відповідачки та витребувано у ПАТ КБ «Приватбанк» копію судового наказу по справі №2н-524/2008 від 31.10.2008 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за договором №ODXRRX12670626 від 15.12.2007 року у розмірі 14149,95 грн. Однак, ухвала суду позивачем не була виконана, обов'язок щодо надання доказу був проігнорований. На запит суду до архіву Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області щодо надання справи № 2н-524/2008 для дослідження в судовому засіданні, архіваріусом було повідомлено, що вказану справу неможливо надати, оскільки вона була знищена в результаті затоплення приміщення архіву в червні 2015 року.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник відповідача в своїх ствердженнях не заперечував самого факту існування заборгованості відповідача перед банком, тобто невиконання відповідачем судового наказу від 31.10.2008 року, проте наголошував на існування судового рішення - судового наказу, про стягнення заборгованості за кредитним договором, що позбавляє банк права на повторне звернення до суду з вимогами, що вже були предметом судового розгляду і щодо яких прийнято рішення.

Суд прийняв такі доводи представника відповідача та звернув увагу на те, що відповідно до статей 95-96 ЦПК України, в редакції станом на день винесення судового наказу 31.10.2008 року, судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що всі умови та обов'язки, що передбачались кредитним договором від 19.12.2007 року, припинили свою дію після постановлення 31.10.2008 року судового рішення (судового наказу) про стягнення заборгованості за договором. Незважаючи на це, звертаючись з позовними вимогами до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в січні 2017 року позивач просив стягнути з відповідача саме кошти, виплата яких встановлена кредитним договором від 15.12.2007 року, умови щодо яких передбачались та обумовлювались сторонами під час укладення договору, а саме пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (74399,52 грн.), заборгованість по комісії за користування кредитом (3024,00 грн.), заборгованість по відсоткам за користування кредитом (1255,95 грн.) та заборгованість за кредитом (10662,36 гривень).

Таким чином, звертаючись до суду, позивач виходив з договірних положень про кредитне зобов'язання та наслідків його невиконання, помилково вважаючи, що між ним та відповідачем досі існують відносини на умовах кредитного договору.

Проте, нарахування пені і заборгованості за відсотками та по комісії після припинення договором не передбачено, оскільки судовим рішенням (судовим наказом) вся кредитна заборгованість стягнута, тобто договірні кредитні правовідносини між сторонами припинились.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до дублювання доводів позову, яким суд дав належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується повному обсязі.

Крім того такі висновки суду, узгоджуються із правою позицією висловленою у справі № 310/11534/13-ц , згідно якої Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренка Євгена Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11.10.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева