Дата документу 12.02.2019 Справа № 318/1972/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №318/1972/18 Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
Провадження № 22-ц/807/621/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спільно нажите майно та розподіл майна,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на спільно нажите майно та розподіл майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 жовтня 1994 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З квітня 1994 року сторони проживали по вул. Сонячна (колишня Енгельса), 41. 09 лютого 2001 року ОСОБА_7, тітка відповідача, подарувала відповідачу житловий будинок за адресою: м. Кам'янка-Дніпровська, вул. Сонячна, 57. Згодом ОСОБА_5 приватизував дві земельні ділянки під будинком.

За час спільного проживання сторін істотно збільшилась вартість житлового будинку та земельних ділянок під ним. Ними був зроблений капітальний ремонт у будинку та облагороджена земельна ділянка. На потреби ремонту вона уклала договір іпотеки з ПАТ «ОТП Банк».

Згідно договору дарування житлового будинку його вартість сторони оцінили у 6000 грн., а відновна вартість склала 10 000 грн. Станом на 09 серпня 2018 року інвентаризаційна вартість будинку складає 187 185 грн. Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності ринкова вартість земельних ділянок складає 24 300 грн. та 26 600 грн. Загальна сума майна становить 238 085 грн., а 1/2 частина вартості майна складає 119 042,05 грн.

На підставі зазначеного просила визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку площею 0,1078 га, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Камянка-Дніпровська, вул. Сонячна (колишня Енгельса), №57, кадастровий номер :01:007:0036, земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Камянка-Дніпровська, вул.. Сонячна (колишня Енгельса), №57, кадастровий номер :01:007:0035, житловий будинок № 57 по вул. Сонячній (колишня Енгельса), м. Кам'янка-Дніпровська, Запорізька область; припинити право сумісної власності та розділити майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна.

Заочним рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність підстав для розгляду справи в порядку спрощеного провадження та ухвалення заочного рішення, надання доказів на підтвердження покращення будинку в результаті спільної праці або спільних коштів, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок є особистою приватною власністю відповідача, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що в результаті спільної праці або спільних грошових коштів покращився стан будинку та збільшилась його вартість, підстави для визнання за позивачем права власності на приватизовані земельні ділянки, власником яких є відповідач, відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі 01.10.1994 р. зареєстрували шлюб (а.с. 10). Мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

На підставі договору дарування жилого будинку від 09.02.2001 p., посвідченого державним нотаріусом Кам'янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі 108, ОСОБА_5 отримав жилий будинок № 57 по вул. Енгельса в м. Кам'янка-Дніпровська Запорізької області (а.с.12). Вказане майно 14.07.2018 р. було зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується копією ОСОБА_2 від 14.07.2004 р. № 4137580 (а.с. 13).

ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,1078 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Кам'янка-Дніпровська, по вул. Енгельса, 57, та земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Кам'янка-Дніпровська, по вул. Енгельса, 57, на підставі рішення Кам'янсько-Дніпровської міської ради № 23 від 19.12.2006 р., що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 698223 від 02.06.2007 p., який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 20, та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 698222 від 02.06.2007 p., який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 21 (а.с. 14,15).

На ім'я ОСОБА_5 09.08.2018 p. TOB «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» складений технічний паспорт на житловий будинок № 57 по вул. Сонячна в м. Кам'янка-Дніпровська Запорізької області (а.с. 18-21).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

За положеннями ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

За приписами ч. 1 ст. 57 ЦПК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що будинок, отриманий відповідачем за договором дарування від 09.02.2001 p., є особистою власністю ОСОБА_5.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

З урахуванням вказаного, встановивши, що спірний житловий будинок належить на праві власності відповідачу, а позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вартість цієї квартири істотно збільшилося внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя з визнанням за нею права власності на його 1/2 частину.

Судом першої інстанції вірно вказано, що за приписами ч. 2 статті 120 ЗК України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З моменту набуття права власності на нерухоме майно, яке раніше належало іншій особі, новий власник такого майна стає користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться будівля.

Таким чином, оскільки відсутні підстави для визнання житлового будинку № 57 по вул. Сонячній (колишня Енгельса), м. Кам'янка-Дніпровська, Запорізька область спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частини вказаного будинку, судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу земельних ділянок, які розташовані під вказаним будинком.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що даний спір не може бути розглянутий в порядку спрощеного провадження, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно з переліком справ, спори у яких не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження, передбачений ч. 4 ст. 274 ЦПК України, спори про поділ майна до таких справ не відноситься.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 280 ЦПК України щодо умов ухвалення заочного рішення суду не є тим порушенням норм процесуального права, з яким закон повязує обовязкове скасування судового рішення.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: