Справа №519/939/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

10.10.19 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Барановської З.І., секретаря - Гнатюк Л.М.

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Куліш А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за участю третьої особи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовною заявою до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.05.2015 о 14.00 год. біля перехрестя вулиць Махачкалінська та пр. Добровольского у Суворовському районі м. Одеси ОСОБА_3 , керував трамваєм «Татра Т-3» бортовий номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності комунальному підприємству «Одесміськелектротранс», та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перебігала трамвайну колію. В результаті наїзду трамваєм пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди. По даному факту слідчим управлінням ГУНП в Одеській області відкрите кримінальне провадження №0000371 за ознаками ст.286 ч.2 КК України, у якому позивач визнана потерпілою. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій трамваю ОСОБА_3 працював за трудовим договором в комунальному підприємству «Одесміськелектротранс» на посаді водія трамваю. Згідно висновку експерта №2323 від 31.08.2016 водій трамваю ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 29 вересня 2016 року кримінальне провадження №0000371 постановою слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області Богуцького С.М. закрите за ст.281 ч.1 п.2 КПК України із-за відсутності в діях водія трамваю ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення. В результаті завданої ОСОБА_4 смертельної травми, позивач понесла витрати на її поховання та встановлення їй памятника, оскільки її батько ОСОБА_5 є пенсіонером та не мав належних коштів. Відповідач та водій трамваю ОСОБА_3 не надали позивачу допомогу у похованні її мами та встановлення їй пам`ятника. Так, на поховання її мами позивачем було витрачені кошти в розмірі 30253,79 грн., що підтверджується чеками та накладними. На установку памятника матері було витрачено 2000 грн. А усього позивач понесла витрати у зв`язку з похованням ОСОБА_4 в розмірі 72253,79 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь. Помимо завданої матеріальної шкоди позивачу, також, була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що вона втратила маму, довгий час вона оговтувалася від втрати близької їй людини та отриманого стресу від смерті мами. Зразу після похорон мами, вона вимушена була доглядати за батьком ОСОБА_5 , який також отримав стрес у зв`язку зі смертю мами та знаходився на стаціонарному лікуванні, що додатково викликало у неї сильні переживання. Від отриманого стресу у батька відновилися хронічні захворювання, по поводу яких він додатково проходив курс лікування, а вона вимушена була доглядати за ним. Були порушені її життєві устої і зв`язки, вона вимушена була вишукувати додаткові кошти для поховання мами та лікування батька, вживати додаткових заходів для впорядкування життя її родини, довгий час прикладати зусилля для відновлення її попереднього стану. Відповідач їй належної матеріальної допомоги не надав. У зв`язку із цим позивачу була заподіяна моральна шкода, розмір якої вона оцінює в 70000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 19.12.2016 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання.

07.04.2017 до суду від представника відповідача КП «Одесміськелектротранс» надійшли заперечення, згідно яких просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, так як в ході досудового розслідування встановлено, що в умовах пригоди водій трамваю, не мав технічної можливості, належним чином виконати вимог п.12.3. ПДР України, уникнути наїзду на пішохода. Фактичні дії водія трамваю, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з фактом наїзду. В діях водія трамваю ОСОБА_3 відсутні порушення вимог Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, тобто відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, та постановою від 29.09.2016 закрито кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. Щодо виплати матеріальної шкоди у розмірі 72253,79 грн., позивач надала суду докази, а саме: копію договору на поховання ОСОБА_4 Б / Н від 25.05.2015 на загальну суму 1223 грн. 79 коп., копію чеку про сплату 1223,79 грн., рахунок-фактура Б/Н від 25.05.2015 на загальну суму 13030 грн. 00 коп., замовником якого є невідома по справі особа ОСОБА_7 ; копію накладної за №25 від 25.05.2015 на загальну суму 16500 грн. 00 коп. про сплату трат на поминальний обід, але поминальний обід не відноситься до ритуалу поховання та не є обов`язковим для відшкодування, рахунок Б/Н від 26.07.2016 про сплату витрат на придбання та встановлення гранітного пам`ятника на загальну суму 42000 грн. 00 коп. Відповідач вважає та впевнений що встановлення, розмір та матеріал надгробного пам`ятника є особистим бажанням близьких родичів загиблої. Відповідальність КП «Одесміськелектротранс» за відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, працездатності, майну третіх осіб застрахована відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту між КП «Одесміськелектротранс» та ГЕРАТ «СК «Арсенал страхування» № 38/15-ДЦВ/О/І/У-У/2015/177 від 13 березня 2015 року, про що відповідно вказано у предметі договору. Та додатку №2 з переліком трамваїв та тролейбусів, підлягаючих страхуванню, а саме трамвай «Татра Т-3» бортовий №5003. У зв`язку з вищевикладеним, зобов`язання щодо виплати матеріальної шкоди покладаються саме на ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», так як КП «Одесміськелектротранс» є неналежним Відповідачем по даним зобов`язанням. Щодо виплати моральної шкоди у розмірі 70000 грн. то позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин про догляд за батьком похилого віку, порушення життєвих устоїв, щодо нестабільності свого душевного стану, не довела суду, що своїми діями (бездіяльністю) відповідач наніс їй психологічні (моральні) страждання, характер немайнових витрат, вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках. Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу вважають, що позивач має право користуватися юридичними послугами, що не є обов`язком, особі може надаватися безоплатна правова допомога.

Протокольною ухвалою Южного міського суду Одеської області від 07.09.2017 залучена ПАТ «СК «Арсенал Страхування» в якості співвідповідача.

17.01.2018 до суду від представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що позивач не визначився, які саме вимоги заявлено до страховика, просить суд зобов`язати позивача уточнити позовні вимоги. Та пояснює, що між Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс» та Страховиком укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 38/15-ДЦВ/0/1 від 13.03.2015. Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної Страхувальником або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована, життю здоров`ю, працездатності, майну третіх осіб, під час експлуатації транспортного засобу. Ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю Потерпілих осіб, згідно умов Договору, становить 100000,00 грн. на один транспортний засіб. Позивач не зверталася до Страховика за виплатою страхового відшкодування, будь-яких документів не надавала. Позовні вимоги щодо відшкодування витрат на поховання в розмірі 14253,79 грн. є необґрунтованими, оскільки такі витрати понесені не Позивачем ОСОБА_1 , а іншою особою. Витрати з організації поминального обіду не відносяться до витрат на поховання, що можуть бути стягнуті зі Страховика. Щодо відшкодування витрат на спорудження пам`ятника в розмірі 42000 грн., то вони не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки позивачем додано до позовної заяви лише копію рахунку від 26.07.2016 ЧП ОСОБА_8 , який є лише комерційною пропозицією від конкретного продавця таких послуг та не є належним доказом того, що позивач здійснила оплату послуг за вказаним рахунком. Позивач не надала доказів того, що такий надгробний пам`ятник був дійсно споруджений, іншими словами встановлений. Щодо відшкодування моральної шкоди згідно п.п.4 п.4.5 розділу 4 Правил добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника), страховик не несе відповідальності по претензіях та позовах, пов`язаних із моральною шкодою, яку завдано Страхувальнику та/або Потерпілій особі у зв`язку з настанням страхового випадку.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 17.04.2018 в задоволенні заяви представника відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» Мамедової І.Р. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

14.12.2018 від представника КП «ОМЕТ» надійшли додаткові пояснення.

Протокольною Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 14.12.2018 виключено ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в якості співвідповідача та залучено в якості третьої особи, оскільки позивач та її представник відмовились від позовних вимог до страховика.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 14.12.2018 закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

14.03.2019 до суду від представника ПАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшли додаткові пояснення, згідно яких для отримання страхового відшкодування, страхувальник або потерпіла особа повинна надати рішення суду щодо встановлення вини осіб, що спричинили шкоду. Така необхідність викликана тим, що згідно п.15.1 Договору страхування, страховим випадком за цим Договором є факт заподіяння шкоди життю, здоров`ю, майну, Потерпілої особи внаслідок ДТП, цивільну відповідальність за заподіяння яких несе Страхувальник або Водій. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.09.2016, у діях ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Інші документи, які б підтверджували наявність вини ОСОБА_3 в матеріалах справі - відсутні. Тобто, оскільки вина у вчиненому ДТП водія трамвая ОСОБА_3 належним чином не встановлена, вимоги Договору страхування не можуть бути виконані, а тому у ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» відсутній обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, відповідно, у задоволенні позову до ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» має бути відмовлено.

20.03.2019 року до суду від представника КП «ОМЕТ» надійшли аналогічні пояснення.

01.04.2019 року до суду від представника позивача надійшли пояснення, згідно яких на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій трамваю ОСОБА_3 працював за трудовим в комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» на посаді водія трамваю. Таким чином вбачається що вимоги позивача саме до відповідача КП «Одесміськелектротранс» є правомірними. Внаслідок смерті ОСОБА_4 позивач понесла значні витрати на її поховання та на встановлення пам`ятника, що підтверджується договором замовлення на організацію та проведення поховання на суму 1223,79 грн. від 25.05.2015, виданий на ім`я ОСОБА_7 ; рахунком фактурою на безпосереднє поховання від 25.05.2015 на суму 13030 грн., виданий на ім`я ОСОБА_7 . Що стосується обставини надання розрахункових документів на ім`я ОСОБА_7 , то вона є рідною сестрою позивачки. ОСОБА_7 , допитана у судовому засіданні 20.11.2017 та показала, що вказані розрахункові документи дійсно виписувались на її ім`я, оскільки в той самий день тобто 25.05.2015 у ОСОБА_1 яка також була присутня, не було з собою паспорту. ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердила, що гроші які сплачувались за цими рахунками належали саме позивачці ОСОБА_1 . Таким чином, посилання ОСОБА_1 у позові на вказані квитанції та чеки є правомірними. Накладна №25 від 25.05.15 та квитанція №7 від 25.05.15 про організацію поминального обіду на суму 16500 грн., видані на ім`я позивача. Рахунок від 26.07.16 про виготовлення пам`ятника ОСОБА_4 на суму 42000 грн., виданий на ім`я позивача. Факт встановлення пам`ятника позивач додатково підтверджує фотографіями, які долучені до матеріалів справи. Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Таким чином відповідач має сплатити на користь позивача грошову суму у розмірі 72753.79 грн. Варто вказати, що окрім понесених позивачкою витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника їй також була завдана моральна шкода. Внаслідок смерті матері позивач пережила сильний психологічний стрес та й досі відчуває душевні страждання за рідною людиною. Порушився нормальний уклад життя позивача, по ночах турбує безсоння, інколи відчувається головний біль. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 70000 гривень, що мають бути стягнуті з відповідача на її користь. Просить суд задовольнити позов ОСОБА_1 до КП «Одесміськелектротранс» та стягнути з відповідача загалом: 142 753,79 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши що обов`язок з відшкодування шкоди за позовом покладається саме на страховика.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату і місце судового засідання, причина неявки суду не відома, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила.

Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідка ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

В судовому засіданні судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16), яка була рідною матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу (а.с.29-30).

22.05.2015 о 14 годин 00 хвилин біля перехрестя вулиць Махачкалінська та пр. Добровольского у Суворовському районі м. Одеси ОСОБА_3 керував трамваєм «Татра Т-3» бортовий номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності комунальному підприємству «Одесміськелектротранс», та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перебігала трамвайну колію. В результаті наїзду трамваєм пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

По даному факту слідчим управлінням ГУНП в Одеській області відкрите кримінальне провадження №0000371 за ознаками ст.286 ч.2 КК України, у якому позивач визнана потерпілою (а.с.169-171).

Згідно висновку експерта № 2323 від 31.08.2016 водій трамваю ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 .

29.09.2016 кримінальне провадження №0000371 постановою слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області Богуцького С.М. закрите за ст.281 ч.1 п.2 КПК України із-за відсутності в діях водія трамваю ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України (а.с.8-10).

ОСОБА_3 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах та був працівником трамвайного депо № 2 Комунального підприємства «Одесміськелетротранс» (а.с.14) та не заперечувалось сторонами.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що усі витрати на поховання понесла позивач ОСОБА_1 , під час оформлювання ритуальних послуг, у позивача був відсутній паспорт, тому оформлювання замовлення було здійснено на ім`я ОСОБА_7 , так у останньої був з собою паспорт.

Оскільки вимоги до страхової компанії позивачем не заявлялись та позивачем питання про це під час розгляду справи не ставилось, судом не досліджувалось питання про те, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. Вказана обставина не впливає на права третіх осіб відповідно до положень ч.2 ст.54 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Пунктом 8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі- Постанова від 01 березня 2013 року) судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини.

У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Позивачем ОСОБА_1 понесено витрати на ритуальні послуги на суму 1223,79 грн., що підтверджується копією квитанції від 25.05.2015 (а.с.18-19), та на суму 13030,00 грн. (а.с.20), що підлягають стягненню з відповідача.

Також ОСОБА_1 здійснила витрати на проведення поминального обіду на суму 16500 грн., що підтверджується копією накладної (а.с.21).

Оскільки, поминальний обід не передбачений чинним законодавством України, він здійснюються після поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, не відносяться до облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству, то суд дійшов висновку, що поминальний обід не відноситься до витрат на поховання, а тому його вартість не підлягає стягненню з відповідача.

Крім того позивач понесла витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника на загальну вартість 42000 грн., що підтверджується копією рахунку 26.07.2016 (а.с.22), що підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то суд дійшов до наступного висновку.

За правилами частин 1 та 2 ст.1167 ЦК України відшкодуванню підлягає і моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача.

Сам по собі факт не притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності не може бути підставою для звільнення від цивільної відповідальності в даному випадку.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі Постанова від 31 березня 1995 року) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

Згідно ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Між тим, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань.

Як вбачається із Постанови про закриття кримінального провадження № 0000371 від 23.05.2015 року водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 , та в його діях порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням ДТП, не вбачається.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд, з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких вона зазнала та зазнає внаслідок смерті матері, що є незворотнім, а також з урахуванням необережних дій пішохода ОСОБА_4 , наслідком чого стало спричинення ДТП, принципів розумності і справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, в розмірі 562,54 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. (квитанція №024297 від 20.11.2016).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за участю третьої особи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 56253,79 грн., моральну шкоду в розмірі 70 000 грн., судовий збір в розмірі 562,54 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. та в іншій частині відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за участю третьої особи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 56253,79 грн.

Стягнути з комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 70 000 грн.

Стягнути з комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 562,54 грн. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач комунального підприємства «Одесміськелектротранс», місцезнаходження за адресою: 65007, м. Одеса, вул. Водопровідна, 1, .

Третя особа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», місцезнаходження за адресою: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, .

Дата складання повного судового рішення 21.10.2019 року.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська