ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1254/19 Справа № 190/942/18 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К.А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року про відмову у забезпеченні позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі майна, що є у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Не погодившись з такою ухвалою, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково не прийнято її доводи щодо реальної загрози невиконання рішення суду та необхідності забезпечення позову, оскільки спірне майно належить відповідачу на праві власності, а тому в подальшому можливе його відчуження на користь інших осіб, у зв`язку із чим вважає необхідним застосувати заходи забезпечення позову.

27 грудня 2018 року ОСОБА_2, в порядку передбаченому ст.360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, мотивуючи його тим, що в апеляційній скарзі позивач не визначився та не довів суду, які саме дії відповідача можуть призвести до обмеження її прав та не обгрунтовує необхідність застосування кожного з усіх заявлених заходів забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить поділити майно, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

- передати і визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем м. Стрий Львівської області частку квартири за адресою АДРЕСА_1, що належала на праві сумісної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с. Попасне Новомосковського району Дніпропетровської області.

- передати і визнати право власності за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженкою с. Попасне Новомосковського району Дніпропетровської області частку квартири за адресою АДРЕСА_2, що належала на праві сумісної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Стрий Львівської області.

02 липня 2018 року позивач звернулася з заявою про забезпечення позову обґрунтовуючи тим, що відповідач є законним власником зазначеного майна та з огляду на загрозу передачі спірного майна будь-яким іншим особам, просила забезпечити її позов шляхом: заборони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вчиняти певні дії виражені у відчужені на користь третіх осіб, або передачі під заставу по виконанню фінансових зобов'язань, чи передачі в оренду на невизначений термін спірного майна а саме квартири за адресою - АДРЕСА_1 та квартири за адресою АДРЕСА_2 до вирішення справи по суті; встановлення обов'язку відповідачу ОСОБА_2 по збереженню квартири за адресою АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті; заборони ОСОБА_1 вчиняти певні дії по користуванню квартирою за адресою АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті; встановлення обов'язку позивачу ОСОБА_1 по збереженню квартири за адресою АДРЕСА_2 до вирішення справи по суті, заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти певні дії по користуванню квартирою з адресою АДРЕСА_2 до вирішення справи по суті; зупинення всіх стягнень на підставі виконавчих документів на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті.

В силу ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.149, 150, 153 ЦПК України, виходив з того, що заявником не обґрунтовано необхідність саме такого виду забезпечення, що зазначено у заяві, не зазначено, яким чином можуть сприяти виконанню рішення суду вказані заходи забезпечення позову, окрім того, в поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано існування реальної загрози порушення прав та законних інтересів заявника, а лише містяться посилається на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб'єктивним припущенням сторони заявника, тобто з зазначеного витікає, що заява немотивована та не містить доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження відповідачем спірного майна не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Зазначені позивачем обставини не можуть свідчити про намір відповідача на ухилення від виконання можливого рішення, оскільки доказів про проведення відповідачем будь-яких дій, направлених на реалізацію спірного майна заявником як до заяви про забезпечення позову, так і до апеляційної скарги не надано.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що способи захисту цивільних прав визначені ст.16 ЦК України, право обрання належного способу захисту має позивач. Проте, з тексту позову вбачається, що позивач вже є власником спірного майна, а тому позивач як власник цього майна має право на захист даного майна, шляхом пред'явлення відповідного позову в залежності від порушеного права. Такі способи захисту передбачені главою 29 ЦК України, зокрема ст. 391 ЦК України. Крім того, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками в порядку ст. 372 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи заявника не можуть бути прийняті до уваги, оскільки колегією суддів не встановлені докази про наявність порушень прав позивача, у зв'язку із відмовою у забезпеченні позову. Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції помилково не прийнято доводи заявника щодо реальної загрози невиконання рішення суду та необхідності забезпечення позову, відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи не містять доказів в обгрунтування зазначених заявником підстав для задоволення заяви в розумінні ст. 149 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позбавлені юридичного обґрунтування і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова