Справа № 645/2885/18
Провадження № 2/645/181/19
11 грудня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Мартинової О.М.,
секретар судових засідань Костін О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Восьма харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який було уточнено у зв`язку з зміною прізвища останньої після укладанням шлюбу, яким просила визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/2 автомобіля марки Volkswagen модель Passat Varіant 1.8, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплачених судових витрат у розмірі 1100 грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 грудня 2018 року був зареєстрований шлюб між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Разом з тим вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з квартир за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіля ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля марки Volkswagen модель Passat Varіant 1.8, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_3 заповіту не складав, при цьому спадкоємцями першої черги за законом є позивач та її сестра відповідач ОСОБА_2 . На час смерті свого батька, позивач з ним разом не проживала. Проте, останньою була подана заява про прийняття спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори. Після чого, Державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу за № 31/2017. При цьому відповідач ОСОБА_2 також подала аналогічну заяву про прийняття спадщини після померлого батька. Однак, після спливу шестимісячного терміну до нотаріальної контори, позивачем була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, їй було відмовлено в цьому, в зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для видачі свідоцтва. Оскільки на момент смерті свого батька позивач не проживала з ним, всі правоустановлюючи документи, які підтверджують права власності батька на майно, знаходяться у відповідача. Позивач зазначає, що з сестрою відповідачем по справі, знаходиться в неприязних відносинах. Для врегулювання спору у досудовому порядку, відповідачу було направлено лист, в яким вимагалось з`явитися разом з позивачем до нотаріальної контори, для оформлення свідоцтва про право на спадщину, проте ніякої відповіді остання не отримала. Таким чином, для захисту своїх прав вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду та витребувано з Восьмої Харківської державної нотаріальної контори спадкову справу.
17 січня 2019 року з Восьмої Харківської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 18.12.2018 року надійшла копія спадкової справи № 31/2017.
В судове засідання позивач не з`явилась, повідомлялась про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Однак, через канцелярію суду надала заяву, вказав що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за її відсутності, та просить винесення заочного рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, причину неявки не повідомила, заперечень на позов не надала. Правом участі представника у судовому засіданні не скористалась.
Третя особа Восьма Харківська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду надано заяву, в якій просить справу слухати за відсутності представника нотаріальної контори та у вирішенні питання покладається на розсуд суду.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи умови ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, розглянуто справу в заочному порядку.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 169 (копія повторного свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , видане 06 січня 2017 року).
Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 31/2017, з якої вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року, згідно матеріалів інвентаризаційних справ КП «Харківське МіськБТІ», квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.04.2007, що видане УКМ та П ВПЖФ, зареєстрованого в реєстрі за № 8-07-289516.
Також мається інформація щодо зареєстрованого транспорту на ім`я ОСОБА_3 , згідно наявних баз даних регіонального сервісного центру МВС в Харківській області від 02.02.2017 року, а саме: автомобіля ВАЗ 2106 (1978), синій, державний номерний знак НОМЕР_2 видача тимчасового талону по дорученню для ТЗ інших регіонах та автомобіля марки Volkswagen модель Passat Varіant 1.8, (1995), синій, державний номерний знак НОМЕР_1 реєстрація ТЗ, придбаного на аукціоні, товарній біржі.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно наявної у спадковій справі Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46425465 від 14.01.2017 року, інформація щодо складення ОСОБА_3 заповітів у Спадковому реєстрі відсутня.
За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 27 листопада 1979 року, батьком ОСОБА_8 , вказано ОСОБА_3 .
Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження прізвища від 05 січня 2017 року, ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_10 . Шлюб розірвано 13 липня 2004 року.
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження прізвища від 05 січня 2017 року, вбачається, що 01 жовтня 2004 року було укладено шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Після держаної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_6 . На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2014 року Шлюб розірвано.
Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 15 грудня 2018 року, ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 . Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_7 .
Також, зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 03 травня 1985 року, вбачається що батьком ОСОБА_2 , вказано ОСОБА_3 .
За ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкова справа містить заяву ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, в спадковій справі міститься заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно статті 1267 ч. 1 та ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними.
Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
З довідки про прописку № 2976 від 13.06.2017 року, виданої начальником ділянки № 56 КП «Жилкомсервіс», вбачається, що ОСОБА_3 , був прописан та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 с 19.02.1986 року по 03.01.2017 року, разом з ним на день смерті була прописана донька ОСОБА_2 , 1985 року народження.
Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно частин 1, 2статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Після смерті ОСОБА_3 , відповідно до відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, спадкоємцями першої черги є два спадкоємця, його дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які спадкують все майно спадкодавця в рівних частках кожна, по Ѕ частці.
Відповідно до п. 4.8 Глави 10 розд. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій, частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Спадкоємці можуть за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, або за нотаріально посвідченим договором, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, змінити розмір частки у спадщині когось із них.
Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12).
Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п. 4.18).
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.
У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до роз`яснень п.п. 33 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Згідно статей 25 та 346 ЦК України право власності на нерухоме майно не може бути зареєстровано за особою, яка померла, оскільки зі смертю особи її право та дієздатність припиняється.
Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Право ОСОБА_1 на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст. 4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Позивач, 10 серпня 2017 року, на виконання вимог ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України та з метою реалізації її права на спадкування за законом, звернулася до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори із заявами, в яких просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом в порядку ст. 1261 ЦК України, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль марки Volkswagen модель Passat Varіant 1.8, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
За результатами розгляду зазначених заяв про прийняття спадщини за законом, державний нотаріус Восьмої Харківської державної нотаріальної контори вихідним листом № 3697/02-14 від 18.08.2017 року повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначене майно та відсутності можливості оформлення свідоцтва про право власності на Ѕ частку у праві спільної часткової власності.
27.04.2018 року ОСОБА_4 знов звернулася до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль марки Volkswagen модель Passat Varіant 1.8, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Листом державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори вихідним листом № 2042/02-14 від 27.04.2018 року позивачу повторно було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого на вищевказане майно.
ОСОБА_1 була позбавлена можливості подати правовстановлюючі документи на зазначену квартиру та автомобіль, що перебувала у власності спадкодавця і входить до складу спадщини, внаслідок того, що відповідач утримує оригінали вказаних документів у себе.
Суд вважає, що неможливість ОСОБА_1 отримати свідоцтво про право на спадщину за законом є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З огляду на те, що позивач у визначений законом строк прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , проте позбавлена можливості реалізувати спадкові права через відсутність документу, що підтверджує право власності спадкодавця на віщевказане спадкове майно, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 як такого, що ґрунтується на вимогах закону.
Враховуючи, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частці квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та по 1/2 частки автомобіля марки Volkswagen модель Passat Varіant 1.8, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Таким чином, спадщину прийняли два спадкоємця першої черги, дочки спадкодавця ОСОБА_3 суд вважає, що необхідно визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на Ѕ квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ автомобіля марки Volkswagen модель Passat Varіant 1.8, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно квитанції від 24 травня 2018 року, позивачем за подання до суду вказаного позову було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на її користь.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту ст. 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Так, у відповідності дост.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача.
При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі.
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).
Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та достатні докази на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу адвоката, які складаються у розмірі 1100 грн., що підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Восьма харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на Ѕ квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на Ѕ автомобіля марки Volkswagen модель Passat Varіant 1.8, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом, після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , судові витрати в розмірі 1804 (одна тисяча вісімсот чотири) гривень 80 копійок, які складаються: з суми судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів апеляційної скарги.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване у встановленому порядку місцепроживання (перебування): АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване у встановленому порядку місцепроживання (перебування): АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 .
Повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року.
Суддя