Справа № 691/1499/18
Провадження № 2/691/164/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 лютого 2019 року Городищенський районний суд Черкаської області
судді Черненка В.О.
за участю секретаря судових засідань Сидоренко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - громада с. Старосілля, Городищенського району, Черкаської області в особі Мліївської сільської ради Городищенського району, Черкаської області, про втрату права користування жилим приміщенням,
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - громада с. Старосілля, Городищенського району, Черкаської області в особі Мліївської сільської ради Городищенського району, Черкаської області, про втрату права користування жилим приміщенням.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є власником домоволодіння по АДРЕСА_1. В даному будинку з 21.11.2011 року була здійснена державна реєстрація місця проживання ОСОБА_3 та її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які фактично у 2012 році вибули в невідомому напрямку та більше шести років його домоволодінням як житлом не користуються, проте з реєстраційного обліку не знялися. Вважає, що його права, як власника вказаного нерухомого майна, є порушеними, а тому підлягають захисту. Враховуючи викладене, просив визнати ОСОБА_3 та її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник позивача вимоги останнього підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить копія оголошення опублікованого на офіційній сторінці Городищенського районного суду веб-порталу судової влади України. Листа про розгляд справи у її відсутність чи відзиву (заперечення) до суду не надходило.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте до суду надійшла заява, в якій останній просить слухати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
З огляду на вище викладене, за згодою представника позивача, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі в їх сукупності, вважає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 992041 від 02.11.2004 року.
Відповідач ОСОБА_3, яка зареєстрована у вказаному домоволодінні, за вказаною адресою не проживає з 2012 року. Так, згідно довідки виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району, Черкаської області від 01.11.2018 року № 1536, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 21.12.2011 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, але більше шести років за місцем реєстрації не проживають.
Відповідач добровільно змінити місце реєстрації не бажає.
Позивач вважає, що це порушує його права як власника будинку, в зв'язку з чим звернувся до суду.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Хоча в названій статті сервітут, який встановлено членам сім'ї власником житла, не називається особистим, він за своєю сутністю є таким, оскільки це право можуть мати не всі, а лише конкретні особи - члени сім'ї власника житла. З цього виходить, що особи, які не є (тобто вже не вважаються) членами сім'ї, такого сервітуту не мають. Іншими словами, особи мають особистий сервітут, передбачений цією статтею, доки вони мають статус члена сім'ї власника.
Поняття члена сім'ї визначається в сімейному та житловому законодавстві. За ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Стаття 64 ЖК УРСР визначає як членів сім'ї наймача його дружину, його дітей і батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Членами сім'ї, які мають право на користування житлом власника, є лише особи, які відповідають тим ознакам, що містяться в ст. 405 ЦК України та житловому законодавстві.
Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право користування власника можливо лише з підстав передбачених законом.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідач ОСОБА_3 не проживає в спірному жилому приміщенні вже більше шести років, підстав для продовження терміну зберігання за нею права користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст.71 ЖК УРСР немає, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних та інших послуг відповідач участі не приймає, що свідчить про втрату нею інтересу до спірного жилого приміщення як до свого місця проживання, тому суд вважає за необхідне захистити права позивача як власника спірного будинку та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Щодо вимог позивача в частині визнати малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житлом, суд вважає наступне.
По-перше, позивач у позовній заяві, як відповідача, не зазначив малолітнього ОСОБА_4, проте вимоги відносно нього до суду пред'явив.
Крім того, згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Виходячи з аналізу зазначених норм закону, суд вважає, що в разі визнання одного з батьків, з яким проживає дитина, таким, що втратив право користування житлом, дитина разом з ним втрачає право користування таким житлом, а тому, в даному випадку, окремого рішення про втрату права користування житлом малолітнім ОСОБА_5, ухвалювати не потрібно.
Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати у сумі 352 гривні 40 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ч. 3 ст. 29, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383 ЦК України, ст.ст. 71, 150 ЖК УРСР, ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 - 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд
позов задоволити частково. Визнати ОСОБА_3, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1.
В іншій частині позовних вимог, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування судових витрат 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
Повний текст рішення виготовлено 11.02.2019 року.
Суддя В. О. Черненко