Справа № 722/5/18
27.12.2019 року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Телешмана О.В.,
з участю секретаря судових засідань Дєдової В.С.,
представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання з`явився,
представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судове засідання з`явилася,
позивач за зустрічним позовом та третя особа на стороні відповідача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 в судове засідання з`явився,
представник позивача за зустрічним позовом та третьої особи на стороні відповідача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 в судове засідання з`явився.
Позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість за договором позики у сумі 25 000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.12.2017 р. становить 698 773 грн. 03 коп. та судовий збір у розмірі 6987 грн. 73 коп.
Відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
ухвалити рішення яким визнати недійсним договір позики грошових коштів, що укладений 3 квітня 2009 року між Позикодавцем ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 29 січня 1997 року РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання фізичної особи: с.Романківці, Сокирянського району, Чернівецької області) та ОСОБА_8 ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 04 грудня 2006 року РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ), встановивши, що цей договір був укладений між сторонами не раніше березня місяця 2015 року.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні під час розгляду справи по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, суд -
Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що між позивачем ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_3 3 квітня 2009 року було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала 25 000 дол. США для будівництва житлового будинку і до квітня 2016 року та на даний час не повернула суму позики.
Позивач за зустрічним позовом та третя особа на стороні відповідача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 пояснив, що він проживав у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 і йому нічого не було відомо про договір позики грошей від 03.04.2009 року на вказану в ньому суму. Про існування даного договору він дізнався, коли йому надійшли копії документів з суду в 2018 році в даній справі. Він проживав з відповідачем в шлюбі ОСОБА_3 з 2006 по 2015 роки, вони спільно будували будинок в АДРЕСА_2 і їм допомагали в будівництві грошима як його батьки, так і батьки відповідачки ОСОБА_3 Ця допомога була безповоротна, ніхто ніколи не говорив про повернення коштів. Він їздив на заробітки в Російську Федерацію, вони з ОСОБА_3 купляли разом матеріали для будівництва вказаного вище будинку, який розпочали будувати в 2009 році. ОСОБА_7 до нього усних претензій по вказаному вище договору ніколи, до звернення до суду, не заявляла. Він вважає, що даний договір не укладався, а лише використовується, щоб позбавити його частки в спільному майні подружжя.
Представник позивача за зустрічним позовом та третьої особи на стороні відповідача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 зустрічний позов підтримав повністю та вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, так як спірний договір позики від 03.04.2009 року є фіктивний, тому має бути визнаний недійсним. Підстави для визнання його недійсності зазначені в зустрічному позові. Даний договір з`явився лише під час розгляду справи про поділ майна між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в апеляційній інстанції. Існують очевидні підстави стверджувати, що даний договір не міг бути підписаний та укладений сторонами в 2009 році, так як на той час дійсно подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали в шлюбі, будували будинок і батьки як позивача так і відповідача допомагали їм в будівництві будинку шляхом дарування та надання безповоротної допомоги у вигляді коштів. Цей договір з`явився лише тоді, коли розпочався спір про поділ майна подружжя і з тією метою, щоб зменшити частку позивача ОСОБА_5 в спільному майні подружжя. Про те, що даний договір є фіктивним свідчать висновки експертів, з яких вбачається, що даний текст договору піддавався впливу, не властивому для зберігання документів. Тобто даний договір міг бути підписаний значно пізніше і щоб надати йому вигляду більш раннього часу укладення його зовнішній вигляд був змінений. На підставі даного фіктивного договору позивач та відповідач за первісним позовом, шляхом зловживання своїми процесуальними правами подали безпідставний позов та намагаються отримати рішення суду, який має встановити той факт, що кошти за даним договором були використані в інтересах сім`ї і в подальшому це впливатиме на зменшення розміру частки позивача ОСОБА_5 в спільному майні подружжя. На даний час справа про поділ майна подружжя перебуває в касаційній інстанції і, ймовірніше всього, рішення апеляційної інстанції буде скасовано та під час нового розгляду справи рішення суду в даній справі по стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_3 має використати для зменшення частки ОСОБА_5 в спільному майні подружжя. Тому, спірний договір є фіктивним, так як ОСОБА_7 не передавала ОСОБА_3 кошти за спірним договором. Такий договір є недійсним, так як в момент вчинення даного правочину сторонами не дотримано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, даний правочин був вчинений з порушенням ч.1,4,5 ч.1 ст.203 ЦПК України, він суперечить ст.65 СК України, ст.1047 ЦК України, ст.1- 8 Конституції України та порушує право позивача ОСОБА_5 на мирне володіння майном, закріплене в ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Інші заяви та клопотання не надходили.
Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 перебували в шлюбі з 06.08.2006 року по 07.12.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 та заочним рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24.11.2015 року по справі № 722/1716/15-ц.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч.1. ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Позивач ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_2 не змінювали позовні вимоги і просять стягнути з відповідача ОСОБА_3 698 773,03 гривень основного боргу, як заборгованість за договором позики від 03.04.2009 року та судові витрати по справі.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що заборгованість в загальній умі 698 773,03 гривень відповідач сплатила позивачу.
Відповідач ОСОБА_3 в письмовій заяві позов визнала повністю. Представника відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні також позов визнала повністю.
Відповідно до п.1) ч.2, 6 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних відповідачем та представником відповідача обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Суд вважає, що визнання відповідачем та представником відповідача позову з тих підстав, що на час розгляду даної справи відповідача ОСОБА_3 має заборгованість перед позивачем ОСОБА_7 за договором позики в загальній сумі 698 773,03 гривень не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Визнання відповідачем ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , позову з тих підстав, що кошти за вказаним вище договором позики від 03.04.2009 року були використані в інтересах сім`ї суд не бере до уваги, так як дані обставини не є предметом даного спору стягнення боргу за договором позики.
Зокрема, позивач ОСОБА_7 та її представник не зверталися до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 03.04.2009 року з підстав нецільового використання коштів, при розгляді якого предметом спору було б стягнення боргу у зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо цільового використання коштів за договором позики.
Враховуючи наведені вище обставини та законодавство, яке регулює кредитні та зобов`язальні правовідносини, суд вважає, що позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 підлягає задоволенню повністю і слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_7 698 773,03 боргу за договором позики грошей.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 6987 гривень 73 копійки в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат у вигляді судового збору.
Суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про визнання договору позики від 03.04.2009 року недійсним не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 та його представник стверджували, що спірний договір позики між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не укладався в 2009 році, проте, можливо, був укладений після березня 2015 року, а також даний договір є фіктивним, так як був оформлений з метою використати його при вирішенні спору про поділ майна подружжя відповідача ОСОБА_3 та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 .
Крім того, позивач ОСОБА_5 та його представник не заперечують та припускають ту обставину, що даний договір був підписаний, але після березня 2015 року, оскільки в зустрічному позові ОСОБА_5 просить визнати недійсним договір позики грошових коштів, що укладений 3 квітня 2009 року між Позикодавцем ОСОБА_7 та Позичальником ОСОБА_3 , встановивши, що цей договір був укладений між сторонами не раніше березня місяця 2015 року.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя слід, щоб один із подружжя довів у суді, що другий з подружжя був обізнаний про договір позики та не заперечував проти такої позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї.
Таким чином, предметом спору за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики не є спільна сумісна власність подружжя, відповідно, рішення суду за даним позовом про стягнення заборгованості, не порушує права та інтереси позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 , оскільки, при наявності спору про спільну сумісну власність подружжя, слід, щоб один із подружжя довів у суді, що другий з подружжя був обізнаний про договір позики та не заперечував проти такої позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї.
Крім того, в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Поляк М.В. пояснила, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не був стороною спірного договору позики, відповідач ОСОБА_3 не ставила до відома свого чоловіка позивача ОСОБА_5 та не повідомляла йому про укладення вказаного вище договору позики, відтак, суд вважає, що на час розгляду даної справи відсутні порушення прав та інтересів позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 .
Викладене узгоджується з постановою Верховного Суду по справі № 638/5286/17.
Так, відповідач ОСОБА_3 взнала ту обставину, що вона отримала дану суму коштів від позивача ОСОБА_7 до 03.04.2009 року (п.1.3 Договору позики).
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
При цьому, суд вважає, що питання часу отримання даної позики не має значення для даної справи і, при необхідності, зокрема, при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя чи стягнення боргу за солідарним зобов`язанням, ОСОБА_3 зобов`язана буде доводити у суді, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 був обізнаний про вказаний вище договір позики та не заперечував проти такої позики, а також їй необхідно буде доводити, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї. Відповідно, при такому обґрунтуванні позову про поділ спільного майна подружжя чи стягнення боргу за солідарним зобов`язанням ОСОБА_5 матиме право оспорювати спірний договір позики, як такий, що укладений без його відома та згоди, так як при цьому порушуватимуться його права та законні інтереси.
Зокрема, відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Проте, відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).
Отже, суд вважає, що відсутність письмового договору позики грошей між фізичними особами чи визнання його недійсним не спростовує факту отримання грошей позичальником від позикодавця чи однієї сторони правочину від іншої, якщо ця обставина визнається сторонами правочину.
Зважаючи на викладене вище, суд також відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_6 , що суд відмовив в задоволенні його клопотання про допит в якості свідка позивача ОСОБА_5 , який міг підтверджувати факт вчинення чи не вчинення спірного договору позики, а також відхиляє доводи представника позивача, що суд відмовив в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертиз під час підготовчого провадження в даній справі для встановлення факту та часу підписання спірного договору сторонами.
Позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в порушення ст. 81 ЦК України не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що при вчиненні правочину - договору позики грошей від 03.04.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а також, що даний правочин є фіктивним, тобто таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Позивач ОСОБА_5 та його представник стверджують одночасно, що спірний договір не укладався, тобто не був вчинений, і одночасно просять визнати його недійсним.
Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
Тому суд відхиляє доводи позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 , що спірний договір є недійсним через недодержання сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.
Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Тому суд відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_6 , що спірний договір порушує гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право позивача ОСОБА_5 мирно володіти своїм майном.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики грошей від 03.04.2009 року слід відмовити повністю за безпідставністю.
На підставі ст. ст. 203,215,234,525, 526, 610 - 612, 623, 625, 629, 1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 141, 209, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_7 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: село Романківці Сокирянського району Чернівецької області) 698 773 (шістсот дев`яносто вісім тисяч сімсот сімдесят три) гривні 3 (три) копійки боргу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 6987(шість тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 73 (сімдесят три) копійки копійок судових витрат у вигляді судового збору.
В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики грошей відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 27.12.2018 року.

Суддя Телешман О.В.