Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/1655/18
2/705/516/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області,

в складі: головуючого судді Коваля А.Б.

секретаря судового засідання Безвенюк Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

та відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про звільнення від сплати аліментів, вказавши, що з 14.08.1993 року по 22.06.2004 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зв`язку з неможливістю подальшого спільного проживання, вони 22.06.2004 року розлучилися. Після розлучення він поїхав на роботу в м. Київ. Періодично на вихідні дні він приїздив до батьків в м. Умань. В квітні 2005 року він познайомився із ОСОБА_3 . Згодом з її слів дізнався, що вона перебувала у шлюбі та має дитину. Так як він проти цього не заперечував, то вони влітку 2005 року стали проживати разом в квартирі його матері по АДРЕСА_1 . Після чого він залишив роботу в м. Києві та став проживати в м. Умані за вказаною адресою разом із відповідачем та її дитиною. За час спільного проживання, зі слів відповідачки вона отримувала допомогу як малозабезпечена ( мати одиначка) з дня народження своєї дитини і до 2013 року. Також відповідачка повідомила його про те, що її син ОСОБА_6 по батькові ОСОБА_7 , що співпадає з його ім`ям, що в подальшому наштовхнуло її в незаконний спосіб стягувати з нього аліменти. Проте, на той час він сплачував аліменти на свою дитину ОСОБА_5 від попереднього шлюбу. Під час спільного проживання з відповідачкою він займався підприємницькою діяльністю, йому також допомагала відповідачка. Проте, з травня 2014 року їхнє спільне проживання з відповідачкою припинилося і вони стали проживати окремо один від одного. Свої відносини вони оформили розпискою від 12.08.2014 року, якою визначили всі їхні спірні питання на майбутнє. «… мій син ОСОБА_8 2004 року народження залишається проживати з матір`ю відповідачкою, яка підтверджує той факт, що її син ОСОБА_8 моєї позивача підтримки на утримання ( виплату на користь неповнолітньої дитини аліментів) не потребує»…, було прийнято рішення розділити майно. Він їй залишив весь свій бізнес, пов`язаний із продажем автозапчастин (магазин), погіршуючи свій матеріальний стан.

Після цього, йому з виконавчої служби прийшов лист про заборгованість по аліментам на користь її сина ОСОБА_8 . Він був дуже здивований цим повідомленням, оскільки про будь-яку сплату аліментів він не знав. Відповідачка про це йому нічого не казала, будь-яких інших повідомлень він також не отримував і не був обізнаний, тому для нього це був шок.

З травня 2014 року його матеріальний і сімейний стан значно змінився. Після припинення спільного проживання у нього припинився бізнес, оскільки він його віддав відповідачці, яка на відміну від нього стала жити у більш ніж нормальному достатку, оскільки прибуток від такого бізнесу перевищує будь-які норми. Він також після цього не зміг влаштуватися на роботу, погіршився стан здоров`я.

Як йому тепер стало відомо, що тайком від нього, без будь-якого повідомлення , ще у 2008 році було стягнуто і збільшено з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання її сина ОСОБА_6 в розмірі ј частини всіх видів його доходів, що вказує на нещирість відповідачки та введення його та інших в оману, внаслідок чого до цього часу він страждає, як матеріально, так і морально, що недопустимо в даному випадку. Тому стала необхідність у зверненні до суду за захистом порушених його прав і свобод та охороняємих законом інтересів.

Крім того, що в час ( з 06.10.2003 року по 24.08.2004 року) який вказує відповідачка, як на підставу походження її дитини ніби від нього, він перебував у законному шлюбі ( з 14.08.1993 року по 22.06.2004 року) з ОСОБА_4 , з якою весь цей час проживав разом однією сім`єю і не мав можливості проживати з відповідачкою, тим більш можливості виникнення близьких почуттів та проживати одночасно з двома жінками однією сім`єю в злагоді і любові, тому її син ОСОБА_6 , аж ніяк не міг народитися від нього 24.08.2004 року.

При цьому, він з травня 2003 року по січень 2004 року здійснював перевезення пасажирів та таксі в м. Києві. Потім з 31.01.2004 року по вересень 2004 року працював водієм на міських маршрутах м. Києва. З жовтня 2004 року, а не з жовтня 2003 року, як вказує відповідачка, відбулося їхнє знайомство, яке згодом переросло у спільне проживання разом з її сином ОСОБА_7 .

Оскільки він не є батьком дитини, то жодної заяви від нього, так і від відповідачки відносно дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до відділу реєстрації не подавалися, жодного рішення суду також не має. Тому походження вказаної дитини від нього не визначено та не підтверджено жодним документом.

Тому просить звільнити його від сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно на користь ОСОБА_3 за рішенням суду, починаючи з 08.04.2008 року до повноліття дитини, які стягнуті з нього рішенням Уманського міськрайонного суду від 16.04.2008 року та за рішенням Уманського міськрайонного суду від 21.08.2008 року, яким було збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із розміру 100 грн. до ј частини всіх видів його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до його повноліття, починаючи з 12.08.2008 року. Всі витрати, пов`язані із судовим процесом, які складуться на день ухвалення судового рішення покласти на відповідача.

На адресу суду за вх. № 15233 від 14.06.2018 року надійшов відзив ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому вказано, що заявлений позивачем позов вона не визнає, заперечує проти його задоволення через безпідставність. Згідно рішення Уманського міськрайонного суду від 16.04.2008 року з ОСОБА_1 на її корись були стягнуті аліменти на утримання їхнього сина. Сам позивач був присутній у судовому засіданні, яке відбувалося в цій цивільній справі та визнав заявлені нею позовні вимоги. У мотивувальній частині цього рішення вказано « відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав та не заперечує проти його задоволення». Позивачем вже оспорювалось батьківство шляхом подання позовної заяви про встановлення походження дитини, проте ухвалою Уманського міськрайонного суду від 22.06.2015 року його позовну заяву було залишено без розгляду за клопотанням самого ж позивача, так як останній відмовився проходити судово-медичну експертизу кровного споріднення з використанням ДНК-аналізу. Вважає, що заявлений позов, в якому позивач свідомо вдається до перекручування та приховування фактів та свідомо вводить суд в оману, має розцінюватись як спосіб ухилення платника аліментів від обов`язку щодо утримання дитини. Тому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про звільнення від сплати аліментів відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 26.06.2018 року ОСОБА_1 вказав, що жодних обґрунтувань та доказів, які підтверджують її відзив та спростовують його позов не зазначено і не додано до суду. Тому такий відзив не може братися судом до уваги як підстава заперечень проти позову. Жодним судовим рішенням не встановлено, що він є батьком дитини ОСОБА_8 . Не підтверджено будь-яку обставину про те, що він є будь-яким батьком дитини відповідачки. Всі докази, які надаються відповідачкою, не підтверджують факту його батьківства, а навпаки, свідоцтво про народження її дитини у графі батько записано: що батько дитини ОСОБА_8 є ОСОБА_9 , а не ОСОБА_1 , що суттєво впливає на позицію відповідачки відносно неправдивості зазначеного відзиву. Просить вважати поданий відзив відповідача необґрунтованим та безпідставним, який не спростовує позовних вимог та підтверджує хитрість та надуманість відповідачки щодо вимагання від нього сплати їй «аліментів».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала за заперечувала проти його задоволення.

В судове засідання представник третьої особи Уманського МВ ДВС ГТУЮ в Черкаській області Бойко Т.Д. не з`явилась, письмово подала заяву за вх. № 29939 від 21.12.2019 року, в якій просить розглянути цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів без участі представника Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області та винести законне обгунтоване рішення, та вказала, що в судове засідання з`явитися не має можливості в зв`язку зі службовим відрядженням у м. Черкаси. Проте, раніше в судовому засіданні ОСОБА_10 пояснила, що дійсно в Уманському МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_8 За вказаним провадженням ОСОБА_1 має заборгованість по аліментах.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, відзив відповідача, відповідь на відзив позивача, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

Судом достовірно встановлено про те, що згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.04.2008 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн., щомісячно, на користь ОСОБА_3 з 08.04.2008 року до повноліття дитини ( а.с. 13).

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.08.2008 року позов ОСОБА_3 задоволено. Збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із розміру 100 грн. до ј частини всіх видів його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до його повноліття, починаючи з 12 серпня 2008 року.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Крім того, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану та стану його здоров`я.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що стан здоров`я платника аліментів погіршився, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною погіршення стану здоров`я розуміється значне його погіршення, яке перешкоджає платнику аліментів забезпечувати власні потреби на лікування після сплати аліментів особам, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи посилання позивача, як на підставу для звільнення від сплати аліментів це погіршення стану його здоров`я, проте позивач не вказав обставин, що мають істотне значення. Також належних доказів про те, що стан його здоров`я унеможливлює здатність сплачувати аліменти в розмірі визначеному рішенням суду від 21.08.2008 року не наведено.

З урахуванням викладених підстав, суд дійшов до переконання про відсутність вагомих і достатніх підстав для звільнення від сплати аліментів, оскільки матеріальний стан та погіршення стану здоров`я позивача жодним чином не впливає на його працездатність, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 180, 181 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про звільнення від сплати аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. Б. Коваль