Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2019 р.

м. Київ

справа № 755/19718/18

провадження № 2/755/173/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між вартістю відновлюваного ремонту та розміром страхового відшкодування в сумі 9 468,49 грн.; відшкодування на оплату проведення калькуляції ремонту автомобіля на суму 288,00 грн., поштові витрати у розмірі 96,50 грн., витрати на послуги адвоката та банка у сумі 5 555,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 08.02.2017 року в м. Києві на проспекті Ю. Гагаріна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, власником автомобіля є позивач, та за участю автомобіля «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_2 Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2018 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача ОСОБА_2 Вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу підтверджена Рахунком ТОВ «ТД «Укрлада» від 14.02.2017 року і становить 28 854,24 грн. Страховиком ПрАТ СК «Галицька компанія», яким на момент ДТП було забезпечено автомобіль відповідача, було виплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 19 385,75 грн. Таким чином, несплаченою залишається сума матеріальної шкоди у розмірі 9 468,49 грн., що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що такими протиправними діями відповідача ОСОБА_2 йому завдано не тільки матеріальної, але й моральної шкоди, оскільки дорожньо-транспортна пригода, що сталась внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху України, має для позивача, який керував пошкодженим в наслідок даної ДТП транспортним засобом, значний психотравмуючий характер. Пошкодження автомобіля та неможливість його використання, змусило позивача докласти додаткових зусиль для організації свого життя, витрати часу на проведення експертизи, звернення до державних установ та з даним позовом до суду, з огляду на відмову відповідача у відшкодуванні збитків у позасудовому порядку. У зв'язку з чим позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач, отримавши 21 січня 2019 року копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 03 січня 2019 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 08.02.2017 року о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, на перехресті вул. Будівельників - пр.-ту Гагаріна в м. Києві, не виконав вимогу дорожнього знаку «Напрямок руху по смугам» та здійснив рух у другу смугу, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - закрито за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення. (а.с. 26)

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 19)

Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року, що набрала законної сили, якою ОСОБА_1 визнано невинним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2017 року, що набрала законної сили, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні 08.02.2017 року дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, та автомобіля «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_1. (а.с. 18)

За даними ремонтної калькуляції, складеної ТОВ «ТД «Укрлада» від 14.02.2017 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1, складає 28 854,24 грн. Вартість послуги щодо складання ремонтної калькуляції становить 288,00 грн., що оплачено ОСОБА_1 згідно квитанції та рахунку від 14.02.2017 року. (а.с. 22)

13.06.2018 року ОСОБА_1 шляхом грошового переказу на карту ПАТ КБ «ПриватБанк» отримано суму страхового відшкодування у розмірі 19 385,75 грн., розраховану страховиком відповідача ПрАТ СК «Галицька компанія», що не спростовано відповідачем згідно матеріалів справи. (а.с. 21)

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Деліктне зобов'язання - це зобов'язання, в якому особа, що протиправно і винно заподіяла шкоду особистості громадянина або його майну, зобов'язана її відшкодувати, а потерпілий має право на відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі.

У деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов'язально-правові засоби захисту абсолютних прав. Потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків, і він має право пред'явити позов про збитки. Праву потерпілого відповідає обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду.

Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, згідно правової позиції, наданої Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15), право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1, як власник пошкодженого транспортного засобу, звернувся з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь суми матеріальної шкоди у розмірі 9 468,49 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди та сумою сплаченого позивачу страхового відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9 468,49 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди (28 854,24 грн.) та сумою сплаченого позивачу страхового відшкодування (19 385,75 грн.), завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась у зв'язку із порушенням відповідачем Правил дорожнього руху України, що встановлено рішеннями суду, яке набрало законної сили, - оскільки матеріалами справи встановлено всі складові деліктного зобов'язання як щодо вартості матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, так і щодо суб'єкта правопорушення, відповідача по справі ОСОБА_2, та причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та завданими позивачу матеріальними збитками, право на відшкодування яких заподіювачем шкоди є абсолютним.

Таким чином, з огляду на правомірність вимог позивача щодо відшкодування на його користь відповідачем матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, належного позивачу на праві власності, відповідачем також має бути відшкодовано на користь позивача витрати, понесені останнім задля оплати вартості складеної ремонтної калькуляції у розмірі 288,00 грн. та витрати позивача на поштові відправлення, пов'язані із вирішенням досліджуваного спору у розмірі 96,00 грн. (а.с. 22, 23, 24)

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

З урахуванням вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, що завдана позивачу протиправними діями відповідача, якими спричинено дорожньо-транспортну пригоду, наслідком чого є пошкодження транспортного засобу позивача, та яка пов'язана з розладом нормального життя позивача, нервової напруги та переживань, витрати часу на відновлення порушеного права, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору відповідачем має бути відшкодовано на користь позивача моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 2 000,00 грн.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що відповідно до квитанції від 16.02.2017 року ОСОБА_1 здійснено оплату послуг правової допомоги адвоката Володарського В.Л. згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги у розмірі 5 500,00 грн. (а.с. 25)

Разом з тим, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в цій частині, оскільки позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви договору про надання правничої допомоги, акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги, що підлягає до підпису обома сторонами Договору, який мав би містити перелік робіт, виконаних адвокатом щодо надання правничої допомоги в межах розгляду даної справи, та позивачем не зазначено, які саме роботи проведено адвокатом щодо досліджуваного спору, задля надання судом оцінки співмірності гонорару та складності розглянутого позову.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_3, АДРЕСА_2) матеріальну шкоду у розмірі 9 892,99 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 409,60 грн., а всього на загальну суму 13 262 (тринадцять тисяч двісті шістдесят дві) гривні 59 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 15 лютого 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган