ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/80/19 Справа № 215/2350/17 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 березня 2018 року, яке постановлено суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі о 11 годині 31 хвилині та повне судове рішення складено 27 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, уточнивши позов 12 грудня 2017 року, залучивши відповідача - ОСОБА_4, просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів, мотивуючи позов тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 01.11.2015 року, укладеному між нею та батьком відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в спірній квартирі разом з сином ОСОБА_3

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 березня 2018 рокупозов задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності, шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідачі зазначають, що рішення суду не відповідає обставинам справи та доказам, які були дослідженні у судовому засіданні, а саме рішенням суду їх виселено з спірної квартири, як тимчасових жильців. Проте, вони користуються спірною квартирою на праві членів сім'ї власника і виселити її можливо тільки при втраті права користування цим житлом. Крім того, виселення їх на підставі зміни власника є неправомірним і не відповідає спірним правовідносинам. Також зазначають, що суд, задовольняючи позов вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не просила їх виселити, як тимчасових жильців на підставі ст. 98 ЖК України.

Вважають, що суд безпідставно відхилив клопотання ОСОБА_6 та її сестри ОСОБА_7 про відкладення справи з підстав розгляду Верховним Судом цивільної справи за їх касаційною скаргою, щодо визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на частину спірної квартири, з якої вона була виселена за рішенням оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що доводи вказані в апеляційній скарзі є необґрунтованими, тому рішення слід залишити без змін, а в задоволені скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги, та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_1, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачу, на підставі договору довічного утримання (догляду) від 07.11.2015 року, укладеного між нею та ОСОБА_5, належить квартира АДРЕСА_1 (6-7, 10).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів позивача про наявність перешкод в користуванні її власністю - квартирою квартира АДРЕСА_1 та правомірність її вимог про усунення цих перешкод шляхом виселення відповідачів.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною третьою статті 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачу, на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 07.11.2015 року, належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.6-7,9,10).

Спір між сторонами виник з приводу усунення перешкод в користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідачів із зазначеної квартири.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року скасовано рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2013 року, яким було встановлено частки в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в розмірі по 1/2 частки за ОСОБА_8, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47.3 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., після смерті дружини ОСОБА_8, померлої в м. Кривому Розі ІНФОРМАЦІЯ_2, як за спадкоємцем першої черги за законом.

Вказаною постановою суду апеляційної інстанції постановлено нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_9, до виконкому Тернівської районної у місті ради про встановлення часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності.

Таким чином, постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року встановлено, що при визнанні права власності ОСОБА_5 на 1/2 частки спірної квартири, що за життя належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, не було встановлено коло спадкоємців померлої ОСОБА_8, не з'ясовано хто прийняв спадщину у встановленому законом порядку та (або) вступив в право управління майном, й відповідно, не вирішено питання про залучення цих осіб до участі у справі, тому визнання за ОСОБА_5 права власності на вказану 1/2 частки спірної квартири було передчасним.

У зв'язку з встановленням того, що визнання права власності за ОСОБА_5 на 1/2 частку спірної квартири, що за життя належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, було передчасним, колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідачів із спірної квартири також є передчасним, оскільки право власності ОСОБА_5 на 1/2 частки спірної квартири скасовано.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідачів по справі про те, що на даний час існує спір щодо визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на частину спірної квартири заслуговують на увагу.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, як передчасних.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 березня 2018 року скасувати та ухвали нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод користування житловим приміщенням шляхом виселення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: