Справа №2-4220/11
Провадження №2/333/115/19
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піх Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Бобко О.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2781-LV. На виконання даного договору позичальник отримав кредит в сумі 13 600 євро строком на 36 місяців до 07.03.2011 року на споживчі цілі. За користування кредитом, згідно умов кредитного договору було встановлено плату в розмірі 13,5 процентів річних, які повинні сплачувати щомісячно.

В якості забезпечення виконання зобов?язання було укладено договір застави № 3914 від 07 березня 2008 року укладений договір поруки № 1773 від 27 травня 2010 року укладений між банком та ОСОБА_4. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, а саме своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки по ньому. Сума боргу станом на 27 вересня 2011 року складає за кредитом -10 594,14 євро, по відсоткам -541,88 євро, пеня за несвоєчасне погашення кредиту -1 781,62 євро, пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту -94,91 євро. Загальна сума боргу складає 13 012,55 євро.

Відповідно до службового розпорядження Національної банку України від 26 вересня 2011 року офіційний курс гривні до іноземної валюти складає 1076-4360 гривень за 100 євро. Сума боргу станом на 27 вересня 2011 року складає за кредитом 114 039,14 гривень; по відсоткам 5 832,99 гривень, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 19 177,99 гривень, пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту 1 021,65 гривень. Загальна сума боргу складає 140 071,77 гривень.

04 вересня 2009 року та 27 січня 2011 року банк надіслав відповідачу повідомлення про існуючу заборгованість та попередив про наслідки непогашення.

11.06.2018 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої у зв?язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 29.05.2018 року виникла заборгованість у сумі 9 845,35 євро, яку банк просив стягнути з відповідачів.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, пояснила суду, що рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.07.2010 року, яким з ОСОБА_3 стягнуто на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке Обласне Управління в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 139 861 грн.17 копійок., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., на теперішній час не виконано. Представник позивача зазначила, що суми сплачені ОСОБА_3 були враховані при складанні розрахунку заборгованості.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі ордеру про надання ордеру на надання правової допомоги ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, мотивуючи тим, що 29 липня 2010 року Шевченківським районним судом було винесено рішення по справі № 2-1529/10, яким з ОСОБА_3 стягнуто на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке Обласне Управління в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 139 861 грн.17 копійок., а також витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Фактично Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вже були задоволені вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача суми боргу за договором № 2781-LV від 07.03.2008 року. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-1529/2010. На підставі виконавчого листа Банк звернувся до відділу виконавчої служби для виконання вказаного рішення. Виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю майна у боржника. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред?явити виконавчий документ до виконання. Проте, стягувач не скористався своїм правом та не звернувся у передбачені законом строки до виконавчої служби з вищевказаним виконавчим документом. На сьогоднішній день позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом 7 736,02 євро, тобто вдруге стягнути суму боргу, яку вже було стягнуто з відповідача. Різниця між стягнутим тілом кредиту Шевченківським районним судом та заявленими вимогами позивача складає 3303,19 євро. Відповідач ОСОБА_3 після винесення рішення Шевченківським районним судом почав сплачувати заборгованість, сума грошових коштів, яку було сплачено на користь позивача складає 3 490 євро. Тіло кредиту яке є предметом розгляду в Комунарському районному суді м.Запоріжжя вже було стягнуто з відповідача на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, що є ніщо інше, як подвійна відповідальність відповідача перед позивачем. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків.

Що стосується вимог про стягнення суми боргу за кредитом з ОСОБА_4, то вимоги в цій частині теж не підлягають задоволенню. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який було надано позивачем до позову, відповідач виконав свій обов'язок, щодо чергового платежу з порушенням, а саме 24.04.2008 року сплатив 336,11 євро замість належних 461,52, тому згідно з підпунктом 1.5. договору кредитування з 26.04.2008 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Банк мав право протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов?язання пред'явити вимоги до поручителя, а саме з 26.04.2008 року.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступного.

07 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2781-LV. На виконання даного договору позичальник отримав кредит в сумі 13 600 євро строком на 36 місяців до 07.03.2011 року на споживчі цілі. За користування кредитом, згідно умов кредитного договору було встановлено плату в розмірі 13,5 процентів річних, які повинні сплачувати щомісячно.

В якості забезпечення виконання зобов?язання було укладено договір поруки № 1773 від 27 травня 2010 року № 1773 від 27 травня 2010 року укладений між банком та ОСОБА_4.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 29.07.2010 року позовні вимоги Банку задоволені в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 2781-LV від 07.03.2008 року з позичальника ОСОБА_3 у розмірі 139 861 грн.17 копійок.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Таким чином, вимога про нарахування до складу заборгованості за користування кредитом, пені за період після вступу в силу рішення суду та тіла кредиту суперечить вимогам закону.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4, суд вважає вимоги в цій частині теж задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частини 1,2 ст. 554 ЦК проголошують, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Аналіз ст. 559 ч.4 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки будь-який із зазначених у частині четвертій ст. 559 ЦК України не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора і суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Порука це строкове зобов?язання, і незалежно від того установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб?єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, та полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

Згідно п. 4.2. договору поруки №1773 від 27.05.2010 року порука припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання по кредитному договору № 2781-LV від 07.03.2008 року не пред?явить вимогу до Поручителя.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2781-LV укладеним між АТ «Державним ощадним банком України» та ОСОБА_3 станом на 27.09.2011 року, останній платіж ОСОБА_3 було здійснено 15.10.2010 року.

З позовом до суду про стягнення з ОСОБА_3, та ОСОБА_4, заборгованості за кредитним договором, банк звернувся 12.10.2011 року.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов?язання в силу положень частини 4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов?язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідно до змісту другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов?язанням (якщо договором передбачено погашення кредиту періодичним платежами).

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи, викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Ю.Р. Піх