ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1018/19 Справа № 175/4895/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, комунального підприємства "Керуюча компанія "Перспектива" Слобожанської селищної ради", треті особи - ОСОБА_5, Відділ у справах сім'ї, дітей та молоді Слобожанської селищної ради, про зміну договору найму житлового приміщення, визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні спільними приміщеннями та виселення, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, КП "Керуюча компанія "Перспектива" Слобожанської селищної ради", треті особи - ОСОБА_5, Відділ у справах сім'ї, дітей та молоді Слобожанської селищної ради, про зміну договору найму житлового приміщення, визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні спільними приміщеннями.

Вказувала, що вона є донькою ОСОБА_2 та проживає з матір'ю АДРЕСА_1. У вказаній квартирі фактично мешкають: у кімнаті площею 11.7 кв.м її бабуся ОСОБА_5, яка на підставі рішення суду приватизувала 32/100 частини квартири; у кімнаті площею 9.8 кв.м мешкає вона з донька ОСОБА_6 та чоловіком ОСОБА_7; у кімнаті площею 18.7 кв.м проживає ОСОБА_2 та її співмешканець ОСОБА_3

Зазначала, що відповідач ОСОБА_2 добровільно не погоджується поступитися їй більшою кімнатою, порушує правила добросусідства, не приймає участі у сплаті комунальних послуг, відповідач ОСОБА_3 не приймає участі у сплаті комунальних послуг, веде антисоціальний спосіб життя, з приводу його поведінки вона зверталася з відповідними заявами до поліції.

Посилаючись на вказані обставини, просила змінити договір найму квартири АДРЕСА_1; визначити порядок користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_2 виділити в користування житлову кімнату №6 площею 9,8 кв.м, виділити в спільне користування їй, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 житлову кімнату №4 площею 18,7 кв.м; коридор, кухню, вбиральню та ванну кімнату залишити у загальному користуванні усіх мешканців спірної квартири; зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди мешканцям спірної квартири у користуванні коридором та однією коморою; зобов'язати Житлово-експлуатаційну контору №1 Дніпровського району Дніпропетровської області укласти з нею окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на її ім'я окремий особовий рахунок на кімнату 18,7 кв.м; виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно встановив коло осіб, які правомірно користуються спірною квартирою та є наймачами, правомірними користувачами 68/100 частини спірної квартири є лише позивач, її малолітня донька ОСОБА_6 та ОСОБА_2; виділення ОСОБА_1 окремої кімнати жилою площею 18,7 кв.м, а ОСОБА_2 кімнати площею 9,8 кв.м не призведе до погіршення житлових умов ОСОБА_2 та не викличе необхідності постановлення відповідача на квартирний облік; ОСОБА_3 не надав доказів правомірного вселення в спірну квартиру, зокрема письмову згоду всіх членів сім'ї позивача та має у власності іншу квартиру.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 67,3 кв.м, складається з: 1 - коридору площею 12,0 кв.м, 2 - комори площею 1,2 кв.м, 3 - кухні площею 7,6 кв.м, 4 - кімнати площею 18,7 кв.м, 5 - вбудованої шафи площею 0,6 кв.м, 6 - кімната площею 9,8 кв.м, 7 - ванна кімната площею 2,8 кв.м, 8 - вбиральня площею 1,5 кв.м, 9 - кімната площею 11,7 кв.м, І - лоджія площею 1,4 кв.м, що підтверджується планом квартири в технічному паспорті від 18 вересня 2002 року на ім'я ОСОБА_5 (а.с.9-10).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2002 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про зміну договору найму житлового приміщення було змінено договір житлового найму квартири АДРЕСА_1, виділено в користування ОСОБА_5 житлову кімнату з балконом площею 12,2 кв.м та виділено у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлові кімнати площею 18,8 кв.м та площею 9,2 кв.м (а.с.38-39).

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_5 16 жовтня 2002 року отримала свідоцтво про право власності на 32/100 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.42) та 12 листопада 2007 року зареєструвала свідоцтво в Дніпропетровському районному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» (а.с.43).

Судом першої інстанції також встановлено, що на час розгляду справи в спірній квартирі АДРЕСА_1 в кімнаті №6 площею 9,8 кв.м проживають позивач ОСОБА_1, її малолітня донька ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7 (а.с.7,12); у кімнаті №4 площею 18,7 кв.м проживає ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3; у кімнаті №9 площею 11,7 кв.м проживає ОСОБА_4, якій на підставі договору дарування від 15 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., належить 32/100 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.46).

З матеріалів справи вбачається, що 32/100 частини спірної квартири перебуває у власності ОСОБА_4, а інші 68/100 частин квартири перебувають у комунальній власності та спільному користуванні сімей ОСОБА_1 та ОСОБА_2, балансоутримувачем спірної частини квартири є правонаступник Житлово-експлуатаційної контори №1 Дніпропетровського району Дніпропетровської області - КП «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виділення ОСОБА_1 окремої кімнати жилою площею 18,7 кв.м., а ОСОБА_2 кімнати площею 9,8 кв.м. призведе до штучного погіршення житлових умов ОСОБА_2 та викличе необхідність постановки її на облік, а також значно погіршить житлові умови відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3; відсутні перешкоди щодо виконання позивачем своїх обов'язків щодо оплати комунальних послуг, оскільки ОСОБА_1 має можливість сплачувати ту суму, яку вона вважає необхідною, з врахуванням інших проживаючих у спірному житлі осіб; позивач не надала суду належних доказів того, що відповідач ОСОБА_3 вселився в спірну квартиру самоправно, оскільки є чоловіком ОСОБА_2 та проживає разом з дружиною однією сім'єю; вимоги позовної заяви в частині зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні коридором та коморою є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 104 ЖК Української РСР член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмови членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Отже, законодавством визначено рівність прав і обов'язків усіх членів сім'ї наймача та передбачено можливість встановлення судом порядку користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду лише при одночасному вирішенні питання про зміну договору найму жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснення, викладеного в абзаці 2 пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Статтею 47 ЖК Української РСР визначено, що норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Зважаючи на зазначені норми права, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що виділом в користування ОСОБА_2 жилої кімнати площею 9,7 кв.м, а в спільне користування ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6 площею 18,7 кв.м будуть погіршені житлові умови ОСОБА_2, з чим остання не згодна.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 безпідставно проживає у спірній квартирі спростовуються тим, що він є чоловіком ОСОБА_2, є членом сім'ї останньої, спірне приміщення є його постійним місцем проживання, ОСОБА_3 веде з наймачем ОСОБА_2 спільне господарство та тривалий час фактично проживає у спірній квартирі, вказані обставини сторонами не заперечувались.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Суддя: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.