ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/654/17

провадження № 22-ц/4809/965/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Головань А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Нерода Л. М.) від 04 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

27 лютого 2017 року Обласне комунальне підприємство «Дніпро-Кіровоград» (далі ОКВП «Дніпро-Кіровоград») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з водопостачання та водовідведення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі є співвласниками будинку АДРЕСА_1 та споживають послуги з централізовано холодного водопостачання. Між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 04 липня 2016 року № 60658. Нарахування плати за спожиті послуги здійснювалося згідно п. 9.2 договору за показниками встановленого та опломбованого лічильника ЛК-15 зав. № 61453334. Станом на 25 травня 2013 року показники лічильника становили 01624 куб. м, а станом на 03 жовтня 2014 року, коли відбулося відключення абонента від мережі водопостачання, показники становили 01626 куб. м За споживання цього об`єму води ціну не сплачено, а тому виникла заборгованість у сумі 6712.29 грн. У травні 2016 року ОСОБА_3 частково сплатив борг в сумі 510 грн, несплаченою залишилася частина боргу в сумі 6165,13 грн, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також компенсацію інфляційних втрат від несвоєчасного виконання відповідачами своїх зобов`язань в сумі та при проценти річних, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, що становить 624,02 грн.

Короткий зміст рішення суду

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року замість померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_3 залучено його правонаступника - ОСОБА_1 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2019 року позов ОКВП «Дніпро-Кіровоград» залишено без задоволення в цілому.

Суд дійшов висновку, що позивач не довів наявність обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги так, як згідно з складеним представником ОКВП «Дніпро-Кіровоград» актом обстеження та згідно з паспортом періодичної атестації приладу обліку встановлено, що його показники вказують на споживання 227 куб. м. води, а не тієї кількості, яка вказана у позові. Суд визнав надані позивачем докази суперечливими та недостовірними.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В поданій до суду апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що з серпня 2011 року по травень 2013 року позивач не мав доступу до приладу обліку для зняття показників. Зафіксовані 15 травня 2013 року показники водолічильника ЛК-15 Х № 6145334 відображали споживання 1624 куб. м води з яких оплачено до 2011 року лише 104 куб. м води, а за решту, 1520 куб. м води, нарахований борг в сумі 6712,29 грн за тарифом, який був чинним на дату виявлення боргу. 03 жовтня 2014 року зафіксовано показник водоміру на рівні 1626 куб. м, які є обов`язковими для споживача та виконавця послуги з водопостачання. Ці обставини відповідачі не спростували. У зв`язку з не проходженням чергової повірки приладу обліку споживання води до 01 жовтня 2014 року, його показники не можуть застосовуватися у відносинах між виконавцем і споживачем. Суд першої інстанції не правильно встановив об`єм спожитої води за показником лічильника та не взяв до уваги, що вказаний показник 226 куб. м це новий відлік у наданні послуги після проходження державної повірки водо лічильника ЛК-15 Х.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відповідачі не скористався своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, та не надали до суду відзив на апеляційну скаргу.

Обґрунтування розгляду справи за правилами письмового провадження

Відповідно до ч 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (ч. 9 ст. 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 11128,88 грн, яка станом на час пред`явлення позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Враховуючи викладене справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

На час виникнення спірних правовідносин власниками будинку АДРЕСА_1 були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва від 25 червня 2016 року про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у праві власності на це майно були рівними, по Ѕ кожному.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його спадкоємцем являється ОСОБА_1 , якого суд першої інстанції своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості правонаступника померлого відповідача.

Отже, на момент розгляду вирішення спору в суді першої інстанції співвласниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки у праві власності яких є рівними по Ѕ.

Позивач являється виконавцем послуг з холодного водопостачання і надає свої послуги побутовим споживачам, в тому числі за адресою: власниками будинку АДРЕСА_1 . За цією адресою на ім`я попереднього одноособового власника житла, яким до 15 липня 2010 року являлася ОСОБА_4 , відкрито особовим рахунком № 60658.

За інформацією ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковується борг у сумі 6165,13 грн за поставлені 1520 куб. м води, який утворився станом на 25 травня 2013 року.

Водопостачання до будинку АДРЕСА_1 позивач припинив 03 жовтня 2014 року.

20 квітня 2016 року здійснена повірка водолічильника заводський № НОМЕР_2 , заводський номер НОМЕР_2 та за даним висновком лічильник придатний, покази лічильника води після повірки становлять 227 м3, наступна повірка 2 квартал 2020 року.

04 липня 2016 року між РКВП «Дніпро-Кіровоград» і ОСОБА_3 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_2 , укладено договір про надання послуг з централізованого питного водопостачання за адресою: будинку АДРЕСА_1 . Облік здійснюється за особовим рахунком № НОМЕР_3 8.

14 липня 2016 року позивач відновив водопостачання за адресою відповідачів.

У травні 2016 року ОСОБА_3 сплатив на користь позивача 510,00 грн за надані послуги.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі між сторонами виник спір стосовно споживання води, яку централізовано постачає позивач (виконавець послуги), та оплату за надану комунальну послугу відповідачами (споживачами).

Згідно з частинами 2, 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1875-ІV), учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Права і обов`язки учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг регулюються законом та договором.

Так, споживач наділений правом одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875-ІV). Водночас на споживача покладається ряд обов`язків, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом ( п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону № 1875-ІV).

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 Закону № 1875-ІV виробник зобов`язаний виробити житлово-комунальні послуги відповідно до умов договору, стандартів, нормативів, норм правил та має право вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих послуг

За нормами ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Згідно з п. 18 Правил розрахунковим періодом для послуги є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Отже, основою для проведення розрахунку між виконавцем і споживачем комунальних послуг є кількісний показник спожитої послуги, визначений на підставі показників засобів обліку, а за їх відсутності визначений за затвердженими нормами споживання, та затверджені у відповідності до Закону тарифи за одиницю вимірювання наданої послуги.

Між сторонами у справі є спір про кількісні показники спожитої послуги за даними приладу обліку.

Згідно наданих позивачем виписок по особовому рахунку № НОМЕР_4 (т. 1 с. 163 169) вбачається, що з вересня 2010 року по квітень 2013 року показник приладу обліку споживання холодної води заводський № 6145334 був незмінним і становив 104 куб. м, а у травні 2013 року 1624 куб. м, в липні того ж року 1626 куб. м. В підтвердження цих обставин позивач надав суду виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 (т. 1 с. 163 169), світлокопії актів перевірки водопровідних мереж від 25 травня 2013 року та від 03 жовтня 2013 року (т. 1 с. 15).

Позивач також пояснював, що доступу до лічильника він не мав з 2011 по 2013 роки, оплата за послугу водопостачання споживачами не здійснювалася.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти таких доводів позивача, посилаючись на акт обстеження від 14 квітня 2016 року (т. 1 с. 228), складений представником ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ним, відповідно до якого лічильник має показники 226,977 куб. м. Крім того, він посилався на паспорт лічильника заводський № НОМЕР_2 , який 20 квітня 2016 року пройшов періодичну повірку і визнаний придатним до використання та має показники лічильника після повірки 227 куб. м (т. 1 с. 229).

Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Згідно з положеннями частин 1 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданого позивачем акта перевірки водопровідних мереж від 25 травня 2013 року (т. 1 с. 15) вбачається, що він складений представником ОКВП «Дніпро-Кіровоград» Роговим (ініціали не вказано) та представником ОСОБА_5 (ймовірно, малася на увазі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Однак ім`я особи, яка діяла від імені ОСОБА_4 , в акті не зазначено.

Примітно, що жоден з відповідачів не визнав належність підпису в цьому акті йому, та не визнав ту обставину, що станом на 25 травня 2013 року показники приладу обліку води заводський № 6145334 становили 1624 куб. м.

У зв`язку з цим, виходячи з принципу змагальності, позивач мав довести, що цей акт був складений уповноваженими представниками виконавця і споживача, або споживачем особисто, а вказані у ньому відомості узгоджені ними. Проте таких доказів позивач не надав.

Щодо акта перевірки водопровідних мереж від 03 жовтня 2014 року (т. 1 с. 15) у якому вказано, що показник приладу обліку становив 1626 куб. м, пломба № НОМЕР_5 , то він складений представником РКВП «Дніпро-Кіровоград» та, нібито, ОСОБА_3 .

Однак, підписаний цей акт не споживачем ОСОБА_3 , а неназваною в акті сусідкою, особу якої не ідентифіковано. Причини з яких цей акт підписано не споживачем у ньому не наведено.

Додана позивачем до позовної заяви світлокопія акту обстеження від 19 квітня 2016 року (т. 1 с. 14) містить відомості про існування боргу на суму 6721,12 грн. Акт підписаний представником ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_1 .

Проте, в цьому акті відсутні відомості про показники лічильника. Суд вважає, що підпис ОСОБА_1 в цьому акті автоматично не означає визнання ним боргу, а лише фіксує, що такий борг обліковується позивачем. При цьому, відповідач не позбавлений права спростовувати цю обставину в суді.

Крім того, акт від 19 квітня 2016 року складений у відсутність абонента ОСОБА_3 (другого співвласника будинку) та не підписаний ним.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 надав суду копію акта обстеження від 14 квітня 2016 року (т. 1 с. 228), який складено представником ОКВП «Дніпро-Кіровоград» Дяченко І. В. та споживачем ОСОБА_2 з якого вбачається, що на час проведення обстеження пломба № С13481780 в наявності і не порушена, а показники приладу обліку становлять 226,977 куб. м.

Проти цього акту від 14 квітня 2016 року жодна зі сторін у справі не заперечувала.

Крім того, під час проведення 20 квітня 2016 року періодичної повірки приладу обліку ЛК15 заводський № 6145334 він визнаний придатним до застосування. Будь-які зауваження щодо правильності його експлуатації або виявлення ознак втручання у роботу приладу не були висловлені.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції дав правильну оцінку наданим сторонам доказам. Правильно визнав надані позивачем докази недостовірними, а надані відповідачем докази такими, що відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства та дають підстави для висновку про те, що за період з вересня місяця 2010 року по квітень місяць 2016 року показники приладу обліку змінилися в сторону збільшення з 104 до 227 куб. м, тобто 123 куб. м.

Крім того, ці докази дають підстави для висновку, що з 03 жовтня 2014 року по липень 2016 року послуги позивачем не надавалися, а показники лічильника не змінювалися з часу припинення надання послуги.

Враховуючи чинний на час припинення водопостачання до садиби відповідачів тариф на послуги з централізованого водопостачання, 4,416 грн за куб. м з ПДВ (т. 1 с. 19), вартість використаної послуги становив 543,17 грн (123 х 1,416 = 543,17).

Таким чином, враховуючи, що борг в сумі 543,17 грн достеменно сформувалася у жовтні 2014 року (на час припинення надання послуги і не змінювалася до моменту відновлення вдопостачання), він мав бути сплачений споживачами не пізніше 20 листопада 2014 року.

Згідно з інформацією, яку надав позивач, у травні 2016 року плата за воду не нараховувалася, але в цей час споживачем сплачено борг в сумі 510 грн (с. 163).

Надана позивачем довідка (т. 1 с. 163) вказує на те, що в червні 2016 року ні нарахування, ні сплати за водопостачання не здійснювалося.

У липні 2016 року при нарахуванні в сумі 16,21 грн ОСОБА_3 сплачено 50 грн, тобто раніше виниклий борг ним сплачено в повному обсязі.

У зв`язку з цим, висновок суду про відсутність на час розгляду справи заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідачів за спірний період, є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача про недопустимість використання показників приладу обліку води у зв`язку з не проведенням періодичної повірки суд апеляційної інстанції відхиляє так, як з 03 жовтня 2014 року позивач припинив надання послуги з централізованого холодного водопостачання до садиби відповідачів, а строк періодичної повірки приладу було встановлено до 01 жовтня 2014 року. Отже, з жовтня 2014 року цей прилад обліку не використовувався за призначенням, а зафіксовані ним показники утворилися на кінець міжповіркового періоду.

Не заслуговує на увагу аргумент позивача про те, що показник лічильника станом на квітень 2016 року (226 куб. м) це новий відлік у наданні послуги після проходження державної повірки водолічильника. Таке твердження позивача спростовується тим, що на час демонтажу лічильника для повірки його показник становив 226 куб. М, а після повірки 227 куб. м, а отже відлік споживання продовжився.

Однак, з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції встановив факт існування простроченого грошового зобов`язання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у період з 21 листопада 2014 року до липня 2016 року до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, які передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обраховуючи індекс інфляції та три відсотки річних, суд апеляційної інстанції враховує положення статей 256, 257, 260 та частин 3 і 4 ст. 267 ЦК України, а також заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мунтяна В. І. (т. 1 с. 147), подану під час розгляду справи в суді першої інстанції, про застосування позовної давності. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 27 лютого 2017 року, то його вимоги про стягнення інфляційних втрат та відсотків підлягають задоволенню у межах трирічного періоду, який передував пред`явленню позову, а саме: з лютого 2014 року по липень 2016 року, коли борг було сплачено повністю, що є в межах позовної давності.

З урахуванням суми простроченого боргу та встановлених індексів інфляції, інфляційні втрати позивача від несвоєчасного виконання споживачами грошового зобов`язання за період з грудня 2014 року по квітень 2016 року становлять:

(543,17 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101 х 100,4 х 100,8 х 102,9 х 102,4 х 101,9 х 103 х 143,3 х 100,9 х 99,6 х 101 х 103,5/ 100) 543,17 = 441,47 грн

У зв`язку зі зменшенням у травні 2016 року суми боргу до 33,17 грн, а також у зв`язку з тим, що індекс інфляції у травні 20016 року становив 100,1 %, а у червні 2016 року 99,8 %, то за цей період інфляційні втрати не нараховуються.

Розрахунок 3 % річних:

543,17 х 3/100/365 х 572 = 25,53 грн, де: 543,17 сума боргу, 365 кількість днів у році, 572 кількість днів прострочення.

Таким чином, всього підлягає стягненню за цим рішенням суду на користь позивача 467,00 грн.

Вирішуючи питання покладення цивільно-правової відповідальності на кожного з відповідачів, суд виходить з такого.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач звернувся з вимогами до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27 лютого 2017 року та просив стягнути з них борг солідарно.

При цьому, на час пред`явлення позову ОСОБА_3 вже був померлим (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ). За таких обставин, відповідно до положень статей 25, 26 ЦК України, статей 28,29, 30, 48, пункт 1 ч. 2 ст. 122, пунктів 1 і 2 статті 255 ЦПК України (2004), який діяв на час відкриття провадження у цій справі, суд першої інстанції мав відмовити у відкритті провадження у справі відносно померлого ОСОБА_3 а враховуючи, що про смерть суд дізнався в ході розгляду справи закрити провадження відносно померлої особи, а не залучати до участі правонаступника, хоч спірні матеріальні правовідносини і допускають правонаступництво.

Аналогічні норми містяться у відповідних статтях ЦПК України (2017).

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України (2017) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Разом з тим, дійшовши висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права при розгляді цієї справи, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване судове рішення у цій справі не підлягає скасуванню із закриттям провадження, виходячи з такого.

Як вказує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд вважає, що скасування ухваленого у справі рішення, провадження в якій було відкрито 07 квітня 2017 році, поставило б під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, оскільки безумовно вплине на застосування строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, наслідків їх сплину та порушення гарантованого ст. 6 Конвенції права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку й не буде відповідати ефективності цивільного судочинства, завданням цивільного судочинства та принципу пропорційності у цивільному судочинстві (ст. 2, 11 ЦПК України).

При цьому суд бере до уваги те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, а залучений до участі у справі спадкоємець померлого ОСОБА_3 не заперечував проти вчинення судом таких процесуальних дій.

До дещо подібних висновків дійшла Верховний Суд у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду у справі ЄУН 185/998/16-ц.

При цьому та обставина, що після залучення до справи правонаступника позивач не змінив посилання на норми права, якими він обґрунтовував свої вимоги до нього не впливає на вирішення справи так, як відповідно до змісту ст. 264 ЦПК України та принципу «Jura novit curia» (з латині ??«суд знає закони») суд самостійно визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З урахуванням норми ст. 1821 ЦК України, яка передбачає, зокрема, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено, а також враховуючи, що ОСОБА_2 успадкував після смерті ОСОБА_3 право на Ѕ частину будинку, суд робить висновок про наявність підстав для стягнення з нього боргу спадкодавця перед позивачем у визначеному судом розмірі.

Позивач просив суд стягнути борг з відповідачів солідарно.

Однак, згідно із ст. 540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. 541 ЦК України).

Суд не встановив наявність договору між відповідачами про солідарну відповідальність за зобов`язаннями з утримання будинку.

Станом на час виникнення заборгованості Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не містив положення про солідарну відповідальність споживачів комунальних послуг.

Крім того, відповідно до змісту ст. 322, ст. 355 ЦК України співвласники майна, чия власність є частковою, несуть відповідальність за утримання їх спільного майна у відповідних частках, маючи на увазі що це не суперечить Закону або договору, а зобов`язання не є неподільним.

За таких обставин, відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає покладенню на відповідачів у рівних частках.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої неповно встановив обставини справи, які стосуються відповідальності споживачів за несвоєчасну сплату за спожиті комунальні послуги, та позбавив себе можливості правильно застосувати норми матеріального права в цій частині, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню частково з ухваленням нового рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. У зв`язку з цим, рішення суду в частині вирішення спору про стягнення основної заборгованості належить залишити без змін.

Про судові витрати

Згідно з п.п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу позивача, то понесені ним витрати на сплату судового збору покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що за подачу до суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 1544 грн (т. 1 с. 1, 2), а за подачу апеляційної скарги - 2067 грн (т. 2 с. 20), а всього 3611 грн.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог на відповідачів покладається судовий збір в сумі 151,66 грн у рівних частинах, тобто по 75,80 грн на кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2019 року в частині вирішення спору стягнення інфляційних втрат та відсотків скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (ідентифікаційний код юридичної особи у ЄДР 03346822) заборгованість, нараховану відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в сумі 233,50 грн (двісті тридцять три грн 50 коп.) а також 151,66 грн (сто п`ятдесят грн 66 коп.) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (ідентифікаційний код юридичної особи у ЄДР 03346822) заборгованість, нараховану відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в сумі 233,50 грн (двісті тридцять три грн 50 коп.) а також 151,66 грн (сто п`ятдесят грн 66 коп.) судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко