Провадження 2-з/522/270/19
УХВАЛА

12 квітня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАНС-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «ШАНС-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року позовні вимоги ТОВ «ШАНС-2013» задоволені.

19 грудня 2018 року представником відповідача ОСОБА_1 подана письмова заява про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року. Свою заяву мотивував тим, що було ухвалено заочне рішення по справі за позовом ТОВ «ШАНС-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу від 23 квітня 2014 року у розмірі 974 178 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 720 891,72 грн., три проценти річних в розмірі 79 909,00 грн. та суму судового збору, вказана справа була розглянута за відсутності відповідача. Про наявність вказаного позову у провадженні Приморського районного суду міста Одеси відповідачу було невідомо, про час, місце і дату судових засідань заявник також належним чином не повідомлявся, судових викликів не отримував, оскільки місце його постійного проживання згідно договору: АДРЕСА_8, що вбачається з договору, який є в матеріалах справи, а за адресою, за якою направлялися повістки відповідач ніколи не проживав та не був зареєстрований. У заяві також зазначається, що позивачем не надано жодних доказів того, що ОСОБА_2 не виконано зобов`язань, передбачених п. 2 Договору купівлі-продажу від 23.04.2014 року, тоді як зобов`язання були виконані відповідачем в повному обсязі та відповідач має намір витребувати під час розгляду справи виписку з банківського рахунку, відкритого на ім`я ТОВ «ШАНС-2013» для доказування цього факту.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 приїхав на Україну та 06 грудня 2018 року випадково з веб-порталу «Судова влада України» дізнався про оскаржуване судове рішення і звернувся з відповідною заявою про перегляд заочного рішення. Разом з заявою про перегляд заочного рішення представником ОСОБА_1 подане клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення по справі.

Ухвалою суду від 20.12.2018 року заява представника ОСОБА_1 була призначена до судового розгляду.

Ухвалою суду від 26.12.2018 року заочне рішення скасоване, а справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 13.03.2019 року.

В підготовче судове засідання 13.03.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. В матеріалах справи є заява від представника позивача про призначення справи до розгляду по суті у її відсутність.

Ухвалою суду від 13.03.2019 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті.

До суду 03.04.2019 року надійшло клопотання представника позивача адвоката Соловійчук Ю.В. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , а саме: нежитлове приміщення офісу № 13 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна - 28401946) та нежитлове приміщення офісу №16, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна - 28402490).

В обґрунтування поданої заяви, представник позивача, зазначила, що зобов`язання ОСОБА_4 . щодо оплати 974178 гривень, за купівлю квартири АДРЕСА_9 залишаються невиконаними в повному обсязі. Строк виконання зобов`язання, передбачений договором, закінчився ще 31 грудня 2014 року. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за ОСОБА_5 у день укладення договору - 23.04.2014 року, оскільки позивач, розраховуючи на порядність та сумлінність відповідача, надав згоду на державну реєстрацію його права власності до здійснення розрахунку по договору. Незважаючи на невиконання своїх зобов`язань перед ТОВ «ШАНС-2013» у повному обсязі по договору №1016, ОСОБА_1., зловживаючи наявністю запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності щодо нього як власника квартири АДРЕСА_7 , здійснив продаж цієї квартири третім особам. Таким чином, з огляду на відсутність у власності відповідача квартири, що є предметом договору купівлі-продажу від 23.04.2014 року, станом й на сьогоднішній день існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову. У випадку, якщо судом не будуть вжиті заходи забезпечення позову, ОСОБА_1 продасть останні наявні в його власності нежитлові приміщення, і позивач не зможе ніяким чином стягнути грошові кошти за договором продажу, оскільки у власності відповідача більше немає майна, на яке можливо було б звернуто стягнення у випадку задоволення позову.

У відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, подане клопотання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до абз.1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу від 23 квітня 2014 року у розмірі 974 178 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 720 891,72 грн., три проценти річних в розмірі 79 909,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок не виконання зобов`язань відповідача, за договором купівлі-продажу укладеного 23.04.2014р., було порушені права позивача, у зв`язку з чим подано позов до суду.

Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням позовних вимог, які перебувають у суді на розгляді, є недоведеними, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також на вимогу положень ст. 154 ЦПК України суду не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Таким чином, суд, з урахування меж забезпечення позову та пред`явлених вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника ТОВ «ШАНС-2013» про вжиття заходів забезпечення позову .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4,10,149-153,157,258-261,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача - Соловійчук Ю.В. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАНС-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 12.04.2019 року.

Суддя Домусчі Л.В.