Провадження № 2/686/5425/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019

23 грудня 2019 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.

за участі секретаря Перун А.М.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувшиу відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення

боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_3 у розмірі 153 811,30 грн., в т.ч. 146 636,06 грн.-сума основного боргу, 3981,24 грн.-інфляційні втрати,3194,00 грн.-3% річних, судових витрат у виді судового збору та витрат на правову допомогу. Зобов`язання щодо повернення грошових коштів виникли з договору позики, що укладений 01 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою. За умовами договору відповідач позичив грошові кошти в розмірі 5300 євро до 31 грудня 2018 року. Відповідач зобов`язання не виконав у встановлений строк, що стало підставою для звернення до суду.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Відповідач повідомлявся про час та дату судового засідання, проте не з`явився та не забезпечив явку уповноваженого представника. Клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи за відсутності до суду не надходили. При відсутності заперечень з боку позивача та його представника, суд вважає за можливе заочно розглянути справу та винести заочне рішення. Наслідки заочного розгляду роз`яснені та зрозумілі.

Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа№373/2054/16-ц.)

В тойже час, суд розглядає справи, керуючись принципом диспозитивності, тобто в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками процесу або витребуваних судом у випадках передбачених цим кодексом.(ч.1 ст.13 ЦПК).

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено договірні відносини щодо позики 5300 євро відповідно до договору безпроцентної позики від 1 грудня 2017 року, що підтверджується розпискою від 1 грудня 2017 року, яка підписана позичальником ОСОБА_3 та встановлює строк повернення боргу до 31.12.2018 року.

Дотримана сторонами письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Зобов`язання за позикою залишились невиконаними. Підстави для нарахування відсотків відсутні, оскільки за письмово оформленою домовленістю позика представлена на безпроцентній основі, без визначення відсоткової ставки.

Розрахунок позивача щодо нарахування трьох відсотків річних за період прострочення з 01.01.2019 року по 23.09. 2019 року(265 дні): 146636х3%/100/365х265=3194 грн. відповідає законодавству та обставинам справи.

Заявлена позивачем сума основного боргу в еквіваленті 146 636,06 грн. підлягає стягненню, беручи до уваги принцип диспозитивності судового процесу та 3% річних -3194 грн., всього 149 830,06 грн.

Проте, слід зауважити, що визначення боргу наданого в іноземній валюті в еквіваленті національної валюти не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Індексації внаслідок знецінення підлягає тільки національна валюта. Вказана правова позиція сформулювала Верховним Судом України в Постанові від 27 січня 2016р. у справі № 6-771цс15 та постанові у справі № 761/11976/16.

Отже 3981,24 грн.-інфляційних втрат не підлягають стягненню з відповідача.

Судові витрати у виді судового збору підлягають відшкодуванню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог в розмірі 1498,29 грн. на користь позивача .

Сума сплачених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 2305,20 грн. підтверджена зібраними по справі доказами та відшкодовується відповідачем на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 19, 42,43,48, 51, 81, 82,141, 263,280-282, 354 ЦПК , ст. ст.15,16,192, 526, 533,1046,1047,1049 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 149 830,06 грн. , із них основна сума боргу 146 636,06 грн., 3% річних 3194 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір 1498,29 грн. та витрати на правову 2305,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з ддня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 27 грудня 2019 року.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А. Чевилюк