ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4829/19 Справа № 211/5503/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальне підприємство «Міський тролейбус»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 28 лютого 2019 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 04 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Міський тролейбус" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я.

В обґрунтування позову зазначив, що, перебуваючи в трудових відносинах з комунальним підприємством «Міський тролейбус» на посаді водія тролейбуса, 01 квітня 2016 року близько 05.30 год., з вини відповідача, знаходячись в районі депо №1 дільниці «ПівнГЗК», внаслідок нещасного випадку, отримав тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується актами форми Н-1, Н-5 розслідування нещасного випадку.

Вина відповідача підтверджується рішенням засідання комісії з питань вирішення спорів у справах потерпілих по відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 31.10.2016 року (протокол № 8 від 31.10.2016 року ), відповідно до якого, прийнято рішення про зменшення одноразової допомоги позивачу на 5 %, що в свою чергу вказує на ступінь вини потерпілого на зазначений відсоток, тим самим встановлено ступінь вини відповідача, який становить 95 %.

Внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, він 27.07.2016 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65 % та встановлена друга група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва.

26.07.2017, він повторно пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 30 % та третя група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва.

У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та лікування. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Тому, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 липня 2018 року, оцінює моральну шкоду в 65 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 119665,00 грн., просив стягнути з відповідача вказану суму в якості відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок ушкодження його здоровя.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Міський тролейбус" на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Комунального підприємства "Міський тролейбус" на користь держави судовий збір в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві ) гривні 00 копійок.

В решті позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник позивача ОСОБА_2, вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є вочевидь заниженим, просить змінити рішення суду, збільшивши суму грошового відшкодування з 50000 грн. до заявлених у позові вимог -119665 грн.

Зокрема представник позивача вважає, що розмір грошового відшкодування суд встановив без повного урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року, вважає розмір моральної шкоди недостатнім для відшкодування позивачу його моральних страждань, які останній відчуває внаслідок отриманих тяжких травм. Вказує, що на даний час функції організму позивача не відновлено, негативні зміни в його житті є довготривалими, усвідомлення чого, завдає позивачу болю та страждань.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в копії трудової книжки, позивач ОСОБА_1 працював в період з 19 вересня 2006 року по 25.07.2016 рік в Комунальному підприємстві «Міський тролейбус» (а.с. 45-48).

01 квітня 2016 року близько 05.30 год., з вини відповідача, знаходячись в районі депо №1 дільниці «ПівнГЗК», внаслідок нещасного випадку, ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: Тяжка сполучена травма. Синдром здавлення тазу і нижніх кінцівок. Закрттий перелом лонних і сідничних кісток тазу з задовільним розташуванням уламків та без пошкодження органів малого тазу. Внутрішньотазова гематома. Гематоми імбібуючі в ділянку проміжності. Відкритий 2-Б тип уламковий перелом на кордоні нижньої третини і середньої третини лівого стегна зі зміщенням уламків. Обширна гематома, садна правого стегна. Гематома правої гомілки. Гематома в ділянці правої ступні. Рвана рана другого пальця правої ступні. Травматична десквамація нігтьової пластинки 1 пальця правої ступні. Респіраторний дістрессидром. Травматичний шок ІІ-ІІІ ступеню.

Нещасний випадок на виробництві стався внаслідок наїзду на позивача тролейбусу ЗІУ-9, інв.. №573, 1989 року випуску, від чого позивачу спричинено вищезазначені травми. Зазначений тролейбус є джерелом підвищеної небезпеки та належить відповідачу.

Відповідно до п.10 Акту форми Н-1, нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку посадових осіб відповідача

Комісія з розслідування нещасного випадку, ознайомившись з матеріалами розслідування, висновками медичних закладів, визнала нещасний випадок з ОСОБА_1 таким, що пов'язаний з виробництвом, про що складається акт за формою Н-1 ( а.с. 14-37).

Відповідно до акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом у відношенні рішенням засідання комісії з питань вирішення спорів у справах потерпілих по відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 31.10.2016 року (протокол № 8 від 31.10.2016 року ), відповідно до якого, прийнято рішення про зменшення одноразової допомоги позивачу на 5 %, що в свою чергу вказує на ступінь вини потерпілого на зазначений відсоток, тим самим встановлено ступінь вини відповідача, який становить 95 %.

Внаслідок зазначеного нещасного випадку, повязаного з виробництвом, ОСОБА_1 27.07.2016 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65 % та встановлена друга група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва.

26.07.2017 року, ОСОБА_1 повторно пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30 % та встановлена третя група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва ( а.с. 8-13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму позивач отримав в період праці на підприємстві відповідача, тому Комунальне підприємство "Міський тролейбус" є винним підприємством у нещасному випадку, що стався з позивачем та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 171 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Пунктом 24 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року за №1232 встановлено, що нещасний випадок, що стався на підприємстві з працівником іншого підприємства під час виконання ним завдання в інтересах свого підприємства, розслідується комісією, утвореною підприємством, на якому стався нещасний випадок, за участю представників підприємства, працівником якого є потерпілий. Такий нещасний випадок береться на облік підприємством, працівником якого є потерпілий.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров'ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я.

Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина друга статті 153 КЗпП України).

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно рішенню Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

За змістом статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Так, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги характер ушкоджень потерпілого, ступінь вини потерпілого в нещасному випадку (особиста необережність), обєктивну оцінку нещасного випадку згідно обставин, встановлених в актах за формою Н-1 та Н-5, що зазначені судом, та тяжкість страждань позивача, з урахуванням розяснень зазначених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, врахував глибину та ступінь моральних страждань ОСОБА_1, яких він зазнав та зазнає в результаті трудового каліцтва, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, встановлення йому втрати професійної працездатност -35% та третю групу інвалідності, визначив розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає ОСОБА_1 внаслідок трудового каліцтва, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності позивача 30%, встановлення третьої групи інвалідності, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, яку він отримав у зв'язку із трудовим каліцтвом, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, і відхиляє доводи апеляційної скарги представника позивача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.КривогоРогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: