Справа № 646/7799/18
Провадження № 2/752/5465/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.12.2019 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.01.2019 року справу за вищевказаним позовом передано за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.05.2019 року цивільну справу № 646/7799/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів передано для розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

В червні 2019 року вищезазначена цивільна справа надійшла на адресу голосіївського районного суду м. Києва.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до експрес-накладної № 2935 від 18.12.2017 року між позивачем та відповідачем було частково виконано умови публічного договору. Позивач замовив в інтернеті мобільний телефон з доставкою і оплатою через відділення Експедитора. При отриманні вантажу було вказано Тип відправлення: «Посилка», Опис: «Абажур», що збентежило позивача, так як він замовляв мобільний телефон. Відкривши посилку у відділенні позивач не мав змоги перевірити функціональне призначення товару (вийняти сім-карту з власного телефону і поставити в телефон, що надійшов через експедитора в посилці). Проте у відділенні умов для перевірки товару не створено, окрім того була чергу та штовханина і позивач був вимушений залишити повну вартість товару і вартість послуг доставки, щоб за межами відділення перевірити належний стан отриманого товару. Через 30-40 хвилин позивач повернувся у відділення і повідомив представника, про те що товар не відповідає умовам і що позивач не має наміру його викупати. Проте представник Експедитора заявив, що кошти повернути не може і треба звертатись до відправника.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить розірвати Публічний договір доставки товару за експрес-накладною № 2935 від 18.12.2017 року, стягнути з відповідача сплачені за товар та послуги кошти в сумі 2089,00 грн., стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відправник повинна була проконтролювати достовірність та повноту внесення відомостей до експрес-накладної. І тому, саме відправник як вантажовідправник, і ОСОБА_1 як вантажоодержувач, несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах. Вважає, що повна оплата вартості наданих послуг та надання коштів зворотної доставки, свідчить про виконання перевізником своїх обов`язків у повному обсязі та відсутність претензій у споживача щодо їх якості та збереження вантажу. Також відповідач зазначає, що відправником повного та достовірного опису вантажу, не проведення огляду отриманого вантажу у присутності представника відповідача, а також не доведення належними та допустимими доказами розміру майнової шкоди, є формою зловживання правом. Єдиним належним та допустимим доказом стану вантажу є акт, якій у даній справі відсутній. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 (далі - Правила), та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта».

Відповідно до статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Законом України «Про автомобільний транспорт» (стаття 52) на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Відповідно до статті 924 цього Кодексу перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Пошкодження вантажу - це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу - доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення.

Стаття 924 ЦК України встановлює принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату.

Ч. 2 ст. 924 ЦК України визначено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачем було замовлено послугу перевезення, яка відповідачем надавалась за публічним договором ТОВ «Нова Пошта» та за умовами надання послуг опублікованих на офіційному сайті (https://novaposhta.ua) відправив товарно-матеріальні цінності одержувачу, що засвідчено експрес-накладною № 2935 від 18.12.2017 року.

Відповідно до умов надання послуг позивач скористався послугою абзац 3 п.п.2.2. («Адреса-Відділення» - приймання відправлення за адресою відправника та видача цього відправлення одержувачеві у відділенні або в поштамті в місті одержувача.).

Згідно з п.7.2.8 Публічного договору експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається Одержувачу або Відправнику у цілій/неушкодженій упаковці, а також якщо виявлені ушкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення.

Під час огляду отриманого позивачем відправлення оглянувши вантаж в присутності представника відповідача, а потім за межами відділення, було виявлено, як зазначає позивач, що замовлений товар не відповідає умовам.

В грудні 2017 року позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди внаслідок того, що отриманий товар не відповідає умовам, на суму оголошеної вартості вантажу та вартості перевезення, відповідно до умов надання послуг та публічного договору.

Листом ТОВ «Нова Пошта» від 29.01.2018 року за вих. №9040 позивачу повідомлено, що при отриманні вантажу по експрес-накладній №2935 від 18.12.2017 року між отримувачем та представником ТОВ «Нова Пошта» не було зафіксовано (шляхом складання Акту приймання-передачі) нестачі або пошкодження даного вантажу в момент його отримання. Окрім того, проведеною внутрішньою перевіркою жодних протиправних дій з боку співробітників зафіксовано не було.

У пункті 7.2.7. Публічного договору зазначено, якщо під час видачі відправлення сторонами буде виявлено пошкоджене відправлення або відправлення, якого не вистачає в цілій (неушкодженій) упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вмісту відправлення всередині упаковки покладається на відправника.

Відповідно до пунктів 7.2.5., 7.2.8. цього договору експедитор не несе відповідальності за пошкодження відправлення без упаковки або в упаковці, що не забезпечує його цілісності чи не відповідає особливостям відправлення. Експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається одержувачу або відправнику в цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення.

Згідно п.7.2.13 Публічного договору, експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

Відповідно до п. 7.2.9 Публічного договору, відповідальність Експедитора за збереження відправлення припиняється з моменту його видачі Одержувачу. Відповідальність Експедитора за збереження відправлення припиняється з моменту видачі Одержувачу та після підписання останнім експрес-накладної. Акт приймання-передачі (у якому фіксуються пошкодження відправлення, нестача тощо), складений після передачі відправлення одержувачу, вважається недійсним.

Передавши вантаж для перевезення, відправник погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта) про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта», що підтверджується експрес-накладною № 2935 від 18.12.2017 року.

Погодившись на отримання вантажу шляхом доставки його ТОВ «Нова Пошта» позивач також є учасником правовідносин, на які поширюються умови Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень.

З огляду на умови укладеного між сторонами договору, дані експрес-накладної № 2935 від 18.12.2017 року, досліджені матеріали справи, вбачається, що відправлення під час приймання не оглядалось, під час огляду отриманого відправлення позивач, оглянувши вантаж в присутності представника відповідача, не було виявлено пошкоджень, акт приймання-передачі сторонами не складався. Отже, вина відповідача у пошкодженні товару відсутня.

Згідно ч.2 ст.917 ЦК України відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог.

У постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 року по справі № 6-2086цс15 зазначено, що згідно норми статті 924 ЦК України обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу, лежить саме на перевізнику.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач на підтвердження відсутності його вини у пошкодженні вантажу посилається на відсутність доказів на підтвердження суми збитків зважаючи на часткове пошкодження речі, цілісність зовнішньої упаковки, та на підставі п.п. 7.2.7, 7.2.8 Публічного договору.

Відповідно до п. 15.1 наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.97 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні»: У разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

Оскільки, акт приймання-передачі відсутній, - відповідач довів, що пошкодження відправлення сталося не під час перевезення та поза межами цивільно-правової відповідальності перевізника, він не відповідає за пошкодження прийнятого до перевезення вантажу згідно статті 924 ЦК України.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

У відповідності з вимогами ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено відшкодування моральної шкоди в зв`язку з порушенням закону України « Про захист прав споживачів».

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Матеріали справи не містять доказів того, що укладений між сторонами цивільно-правовий договір (перевезення) містить умови про відшкодування моральної шкоди. Також, відсутні докази в обґрунтування причин її виникнення, оскільки позивачем не вказано в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Таким чином, у позивача у справі не виникло право на відшкодування моральної шкоди, вимоги про відшкодування моральної шкоди безпідставні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Нова пошта» в повному обсязі за безпідставністю.

Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує за правилами статті 141 ЦПК України.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.Ю. Мазур