Справа № 557/289/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни справу №557/289/19 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 13423 грн. 75 коп. та понесені судові витрати в розмірі 1921 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач звернувся із заявою без номера від 12.05.2011 року та отримав кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Погашення кредиту мало здійснюватись до 25 числа кожного місяця. Однак, відповідач умови договору щодо належного виконання зобов`язань порушив, оскільки не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, які передбачені договором, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача вказану заборгованість по кредитному договору.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідачем, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Позивачем в особі представника АТ - Кіріченка Р.А. позовні вимоги відповідно до поданої письмової заяви підтримано в повному обсязі. Згідно із позовною заявою позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого позивачем виконано в повному обсязі. В той же час відповідачем у справі неналежним чином виконувались умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.01.2019 року становила 13423,75 грн. і складається з 522,95 грн. заборгованості по тілу кредиту, 3464,85 грн. - відсотків за користування кредитом, 8320,53 грн.- нарахованої пені, штрафу (фіксована частина)-500,00 грн., штрафу (процентної складової) - 615,42грн.

Позивачем в особі представника АТ - Кіріченко Р.А. заявлено клопотання про розгляд даного спору в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачем, у відповідності до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України заперечень щодо такого порядку не висловлено.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, між сторонами виникли договірні правовідносини - про надання позивачем відповідачеві кредиту на умовах, визначених кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із змісту анкети-заяви без номера від 12.05.2011 року, укладеного між сторонами по справі, встановлено, що позивач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» із встановленим на ній кредитним лімітом 300 грн.

Позивач посилається на ту обставину, що у заяві від 12 травня 2011 року, підписаною відповідачем, обумовлено, що ця заява, Тарифи та Умови та правила надання банківських послуг є договором про надання банківських послуг.

В позовній заяві позивачем вказано, що відповідач отримав за умовами зазначеного вище договору кредит у сумі 3100 грн., який був встановлений як кредитний ліміт на зазначену кредитну картку (можливість зміни кредитного ліміту, встановленого на платіжну картку передбачено п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору).

Однак, суд вважає безпідставними посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг, як на доказ правомірності проведення обрахунку заборгованості з боку відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до приписів норми ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Отже, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути засновані до даних спірних правовідносин, так як Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Отже, враховуючи вищенаведене суд вважає,що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 13-27), які містяться в матеріалах даної справи - не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами під час отримання кредиту року шляхом підписання заяви-анкети.

З огляду на викладене, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, брав на себе зобов`язання зі сплати процентів, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання.

Таким чином, обставини ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку не доведені позивачем, а самі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору (наведена позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у провадженні N 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи).

Суд враховує, що на підставі взаємної домовленості сторін, відповідач був обізнаним, що базова процентна ставка складає 3 % в місяць нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році; розмір щомісячних платежів включають плату за використання кредитних коштів складає 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості. Згідно із досягнути умовами кредитування термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступним за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості передбачено пеню, яка рівна пені1-(базова процентна ставка за договором)/ 30-нараховується за кожен день прострочення кредиту та пеня2, що становить 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць , за наявності прострочення по кредиту або процентам п`ять і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше. У разі несанкціонованого перевищення ліміту кредитування сторонами договору передбачено процентну ставку в місяць на суму несанкціонованого перевищення і становить 4,5 % .

Однак, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором від 12.05.2011року суперечить тим, істотним умовам договору, з яких було досягнуто домовленості між сторонами довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» (а.с.12), оскільки розрахунок боргу здійснювався, крім цього, з врахуванням положень, що містяться в Умовах та правилах надання банківських послуг в Приват Банку, розміщених на веб-сайті банківської установи і з якими відповідач, як було встановлено судом, не був належним чином обізнаним (витяг а.с.13-27).

Таким чином, суд вважає недоведеною та безпідставною вимогу позивача, в частині стягнення з позивача неустойки, нарахованої у розмірі 8320,53 грн., що явно перевищує розмір боргу за тілом кредиту, який становить на момент звернення до суду - 522,95 грн., заборгованість за відсотками - 3464,85 грн.

У рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року проведено конституційно-правовий аналіз правовідносин зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування. Так, Конституційний суд України вважає що відповідно до ч.4ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно з ч.1ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Кодексом також передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст. 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч.2 ст. 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст. 551 Кодексу).

Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов`язання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п.3.2. Рішення Конституційного суду України, положеннями ч.1,2 ст.18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В ч.3, ч.4ст. 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому п.4ч.1ст.21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6ст.3,ч.3ст.509 та ч.1,ч.2 ст.627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи ч.4ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та викання повинні підпорядковуватися таки засадам, згідно з яким особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі - 522,95 грн. тіло кредиту, 3464,85 грн. відсотків за користування кредитом, також сума штрафу у розмірі 1115,42 грн.

Крім того, суд вважає безпідставною вимогу позивача про одночасне стягнення з позичальника пені у сумі - 8320,53 грн. та штрафу у сумі 1115,42 грн.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №317/3837/15-ц.)

Враховуючи викладене, за неналежне виконання взятого на себе грошового зобов`язання, суд вважає справедливим стягнути з відповідача 1115,42 грн. штрафу, оскільки він передбачений умовами угоди, за якими було досягнуто домовленості, що підтверджується довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» (а.с.12) та з якою був ознайомлений відповідач під підпис.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнути документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог - 730,29грн. (5103,22 х 1921 : 13423,75).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 280-289 ЦПК України -

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шкарів Гощанського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість у сумі 5103 (п`ять тисяч сто три) гривні 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шкарів Гощанського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судові витрати по справі у розмірі 730 (сімсот тридцять ) гривень 29 коп. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області Т.О.Ведяніна