КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/4621/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2154/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року у складі судді Журавського В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг», третя особа: ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (надалі - ТОВ «Аерохендлінг») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року закрито провадження у цивільній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, остільки ані ОСОБА_2, ані відповідач з відповідними заявами з процесуальних питань (пар. 2, гл. 1, р. III ЦПК України) до суду не звертались, а закривши провадження в цій справі, суд першої інстанції фактично залишив неврегульованим питання щодо визначення правовідносин між ОСОБА_2 та відповідачем у період з 02 липня 2018 року (дата винесення відповідачем наказу про її поновлення на роботі) по теперішній час, позивач просить скасувати ухвалу районного суду та направити справу до того ж суду для продовження розгляду.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника ТОВ «Аерохендлінг» та ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Закриваючи провадження у справі на стадії підготовчого засідання, суд першої інстанції виходив з того, що 07 липня 2018 року відповідачем добровільно задоволено вимоги позивача про скасування наказу про звільнення з роботи, ОСОБА_2 поновлено на раніше займаній посаді та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, а вимоги про стягнення моральної шкоди і витрат на правову допомогу носять похідний характер.

Між тим, таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Аналіз зазначеної норми права дає можливість дійти до висновку про те, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови відсутності предмету спору.

Отже, необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правом розпоряджатися предметом спору наділено лише позивача (ч.2,3 ст. 49 ЦПК України).

Проте, як убачається з матеріалів справи, позивач не заявляв клопотання про відмову від позову чи закриття провадження з підстав відсутності предмета спору.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.206,207 ЦПК України (ч. 4 ст. 200 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, за змістом положень ст.ст. 200, 206, 207 ЦПК України законодавцем не надано право суду закривати провадження у справі з підстав відсутності предмета спору у випадку визнання позову відповідачем.

Зі справи убачається, що позивачем не подавалася відмова від позову, а представник відповідача не визнавав позов у повному обсязі, внаслідок чого також залишився невирішеним спір про відшкодування моральної шкоди та питання судових витрат.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, при наявності в провадженні суду спору про право, від розгляду якого позивач не відмовився, за результатами його вирішення суд повинен ухвалити рішення по суті спору, а не з власної ініціативи закривати провадження й позбавити позивача права повторного звернення у суд за захистом (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів визнає передчасними висновки районного суду про наявність підстав до закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції як постановленої з порушенням норм процесуального права, й направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року скасувати та справу направити для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: