ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1452/19 Справа № 2-779/09 Суддя у 1-й інстанції - Соловйов М.І. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2,

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2009 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 липня 2001 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 5,260 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до умов договору купівля-продаж земельної ділянки здійснилася за грошовими коштами у розмірі 35 000 грн, які були одержані ОСОБА_1 в момент підписання вказаного договору. Він виконав взяті на себе зобов'язання та передав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти. Згідно зі ст. 48 Земельного Кодексу України 1990 року, що діяв на момент укладання договору, землі сільськогосподарського призначення передавалися у власність і надавалися у користування: громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до ч. 2 ст. 6 ЗК України громадяни набували право власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну. Продавши земельну ділянку, за яку отримала гроші, відповідач ОСОБА_1 посилаючись на хворобу, постійно ухиляється від посвідчення договору у нотаріальному порядку, як того передбачає закон, а тому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 5,260 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопетрівської сільської ради від 10 липня 2001 року укладеною між ним та ОСОБА_1, визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Угоду купівлі-продажу за 35 000 грн. земельної ділянки площею 5,260 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопетрівської сільської ради від 10 липня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано дійсною.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 5. 260 га в межах згідно з планом, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровській області, яка належала ОСОБА_1, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2 від 1 червня 2001 р.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга була мотивована тим, що станом на момент укладання спірного договору купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності не допускалась до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повністю виконав умови Договору, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, як того вимагає законодавство.

Одна колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 ОСОБА_1, згідно рішення 12 сесії 23 скликання Новопетрівської сільської ради № 102 від 06 листопада 2000 року, було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у приватну власність земельну ділянку площею 5,260 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Новопетрівської сільської ради (т.1, а.с.7).

01 червня 2001 року зареєстровано акт в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_2.

10 липня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, розміром 5,260 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1, а.с.8).

Відповідно до умов вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 липня 2001 року, укладеного у простій письмовій формі, відповідач ОСОБА_1 продала позивачу ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 5,260 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за 35 000 грн. (т.1, а.с.8).

Проте, згідно з п. 15 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України 1990 року, в редакції чинній на час укладення у простій письмовій формі договору купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, від 10 липня 2001 року, громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 01 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб. Дія вказаного мораторію була продовжена до 01 січня 2007 року.

Тобто, нормами ЗК України 1990 року, який діяв на час укладення між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, від 10 липня 2001 року, заборонялося продавати або іншим способом відчужувати земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На теперішній час також встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, передбачена п.15 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України (в редакції 2002 року).

З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо визнання правочину дійсним суперечать вимогам чинного законодавства, тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2009 року - скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на земельну ділянку.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова