КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 757/46851/18-ц

провадження № 22-ц/824/4869/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

за участю секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року у складі судді Батрин О.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними.

30листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру позивача, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та заборони приватним чи державним нотаріусам, реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії та дії, спрямовані на відчуження вказаної квартири; накладення заборони на вчинення дій та (або) укладення правочинів щодо відчуження прав за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 лютого 2008 року та договором іпотеки №77950 від 21 лютого 2008 року, укладених з позивачем, до вирішення спору по суті та набрання законної сили рішенням суду.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у вказаній справі, оскільки предметом спору є договір про надання споживчого кредиту №0 від 21 лютого 2008 року та договір іпотеки №77950 від 21 лютого 2008 року, як такі, що були вчинені під дією обману.

Зазначала, що предметом іпотеки є квартира позивача, загальною площею 30,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, іпотекодержателем якої є ПАТ «Укрсиббанк». Згідно з повідомленням на інформаційному порталі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до складу кредитного портфелю ПАТ «Дельта Банк» для реалізації з відкритих торгів (голландський аукціон), які призначені на 17 грудня 2018 року, було включено права за вказаними спірними договорами, в тому числі на квартиру позивача. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження квартири, що є предметом іпотеки, на користь третьої особи, яка не є учасником справи.Вказувала, що обрані заходи забезпечення позову є в повному обсязі співмірними та повністю відповідають заявленим позовним вимогам.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, 11 грудня 2018 року представник позивача ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неправильною оцінкою доказів, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок про безпідставність позову ще до розгляду справи по суті та не обґрунтував недоцільність у застосуванні заходів забезпечення позову. Зазначає, що судом надано неправильну оцінку підставам подання заяви про забезпечення позову та не враховано, що відчуження квартири позивача може бути підставою для подачі нового позову, та унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

22 лютого 2019 року від представника третьої особи ПАТ «Дельта Банк» - Русскіної О.В. до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що предметом спору між сторонами є визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, а спору майнового характеру безпосередньо щодо самої квартири позивача не існує, тому у разі задоволення позову у даній справі рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову не призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання недійсним договору іпотеки.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та законною, а отже відсутні підстави для її скасування.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подачу до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 08 квітня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про проведення розгляду апеляційної скарги за її відсутності.

Представник третьої особи проти апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду залишити без зміни.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд керувався статтями 149-154 ЦПК України та виходив з того, що докази, які свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення, відсутні. Крім того, зазначив, що у разі придбання третьою особою «кредитного портфелю» щодо оспорюваних договорів, покупець набуде всіх прав та обов'язків кредитора, у тому числі і щодо застосування наслідків положень статті 216 ЦК України - у разі визнання оспорюваних договорів недійсними.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту статті 150 ЦПК України забезпечуються, зокрема, накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільний процесуальний кодекс не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21.02.2008 року та договору іпотеки № 77950 від 21.02.2008 року, як такі, що вчинені під впливом обману ОСОБА_2

Разом з тим, безпосередньо щодо самого нерухомого майна спору майнового характеру не існує.

Таким чином, у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, не є майновим та не носить зобов'язального характеру.

За таких обставин, невжиття заходів забезпечення позову не призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позові про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

Окрім того, на підтвердження необхідності забезпечення позову стороною позивача не надано суду будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість у виконати майбутнє рішення суду про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегією суддів не встановлено, а стороною позивача не доведено існування обставин, які можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду про стягнення заборгованості за донарахованими відсотками.

З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги представника позивача колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову та не спростовують правильних висновків місцевого суду щодо відсутності доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не убачає підстав для її скасування.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову із обґрунтуванням обставин належними доказами та з обранням способу забезпечення позову відповідному заявленим позовним вимогам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

А.М. Стрижеус