Провадження №2/523/5474/19
"27" грудня 2019 р. м.Одеса
Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:
головуючого судді Аліної С.С.
за участю секретаря Вовкович І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії незаконними, -
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якому просила визнати поважними причини пропущення строку позовної давності та визнати дії ОСОБА_2 по реєстрації прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1214,6 кв.м.
Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 згідно технічної документації, виготовленої КП «ОМБТТ та РОН» за адресою м. Одеса, вул. Фрунзе, 35/1 володів приміщенням загальною площею 1072,3 кв. м. в подальшому шляхом неправомірних дій заволодів площею 1214,6 кв. м. На думку позивачки, право власності здобуто на підставі рішення суду, яке є фіктивним. Крім того, займана площа ОСОБА_2 заважає позивачці ОСОБА_1 безперешкодно користуватись нею.
ОСОБА_1 звернуся з заявою про вчинення кримінального проступку, однак кримінальне провадження було закрито, так як в діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину передбачений ст. 190 КК України.
В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги не визнав, в позові просив відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як зазначає позивачка у своєму позові, відповідач ОСОБА_2 , згідно технічної документації, виготовленої КП «ОМБТТ та РОН» за адресою м. Одеса, вул. Фрунзе, 35/1 був власником приміщенням загальною площею 1072,3 кв.м., однак з годом зайням площу яка дорівнює 1214,6 кв. м.
Як зазначає позивачка ОСОБА_1 , займана площа ОСОБА_2 заважає їй безперешкодно користуватись приміщенням.
В матеріалах справи міститься рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2010р. по справі №2-4497/10 з якого вбачається про те, що згідно технічного паспорту від 07.09.2006 року фактична площа нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 складає 1214,6 кв. м. У зв`язку з розбіжностями розміру площі нежитлових приміщень в документах ТОВ «Будинок Павлових звернувся з позовом до Господарського суду Одеської області та 27 вересня 2006 року було ухвалене рішення, яким було встановлений факт неточності в технічній документації та визнано за ТОВ „Будинок Павлових право власності на зазначені приміщення з правильною площею 1214,6 кв. м.
ОСОБА_1 зверталася до Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 303 КК України, однак, дане провадження було закрито.
Позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження викладених в позові обставин.
В своєму позову ОСОБА_1 просить суд визнати поважними причини пропущення строку позовної давності, однак, жодних доказів поважності пропущення строку позовної давності надано до суду не було.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а ч. 4 ст. 267 ЦК передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-2469цс16, у постанові суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв`язку із спливом встановленого законом строку позовної давності.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії незаконними задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії незаконними залишити без задоволення.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повне рішення суду складено 28.12.2019 року.

Суддя Аліна С.С.