РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/1045/19

Провадження № 22-ц/4815/1565/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сарненська міська рада,

третя особа, яка не

заявляє самостійних

вимог на предмет спору Сарненське Управління водного господарства,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2019 року (ухвалене у складі судді Ведяніної Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Сарненської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сарненське Управління водного господарства про визнання незаконними та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сарненської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сарненське Управління водного господарства про визнання незаконними та скасування рішення.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2018 року він звернувся до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області із письмовим клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовним розміром 0,0801 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

У відповіді на його звернення Сарненська міська рада 05.12.2018 року повідомила, що його заява була внесена на розгляд 28 чергової сесії міської ради, де під час голосування проект рішення не набрав необхідної кількості голосів.

04 грудня 2018 року він вдруге звернувся до Сарненської міської ради Рівненської області із відповідним клопотанням.

Вказане клопотання було розглянуто Сарненською міською радою 22 лютого 2019 року, за наслідками чого прийнято рішення №1142, яким відмовлено у наданні йому відповідного дозволу, у зв`язку із тим, що земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі водного об`єкту.

Листом № 188 від 12.12.2018 року за підписом начальника Сарненського УВГ йому було повідомлено про відсутність водоохоронних зон і прибережних захисних смуг та водних об`єктів в районі АДРЕСА_1 .

Вказаний лист було доведено до відома Сарненської міської ради під час розгляду його повторного клопотання.

Однак ні члени профільної комісії, ні депутати Сарненської міської ради не звернули увагу та проігнорували інформацію про те, що зареєстрованих водних об`єктів в цьому мікрорайоні немає.

Рішення Сарненської міської ради № 1142 від 22 лютого 2019 року про відмову йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею, 0,0801 га для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 є незаконним і необґрунтованим, так як заявлений ним розмір земельної ділянки не перевищує норми, які встановлені ч. 1 ст. 121 ЗК України, а подані ним документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у ст. 118 ЗК України.

Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Сарненської міської ради № 1142 від 22 лютого 2019 року про відмову у наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0801 га. для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 , в зв`язку із тим, що дана земельна ділянка розміщена у прибережній захисній смузі водного об`єкту.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до Сарненської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сарненське Управління водного господарства, про визнання незаконними та скасування рішення задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сарненської міської ради № 1142 від 22 лютого 2019 року "Про розгляд клопотання ОСОБА_1 " про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0801 га. для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог, так як доказів того, що земельна ділянка відноситься до прибережної захисної смуги відповідачем не надано.

31 жовтня 2019 року Виконавчий комітет Сарненської міської ради подав до суду апеляційну скаргу у якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю оскаржуваного рішення суду.

Спірні правовідносини повинні бути вирішені в порядку адміністративного судочинства так як вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень щодо оскаржень його рішень, дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри визначені законом.

27 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що у даному випадку має місце спір про право цивільне, а саме право на земельну ділянку, а тому спір повинен розглядатися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Безпідставним є твердження відповідача про те, що земельна ділянка, на яку він претендує, перебуває у прибережній смузі водного об`єкту.

Просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Сарненської міської ради Рівненської області від 22 лютого 2019 року № 1142 "Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 " відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,0801 га для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка розміщена у прибережній захисній смузі водного об`єкту (а.с. 17).

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Конституційний Суд України у рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що:

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Якщо ж особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена ним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа 536/233/16-ц).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 , який не було реалізовано внаслідок відмови місцевої ради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку судом не встановлено.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria" (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Виходячи з положень зазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

З урахуванням викладеного апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2019 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сарненської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сарненське Управління водного господарства, про визнання незаконними та скасування рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 27 грудня 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук