Справа № 462/2866/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі: головуючого- судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Рущак Т.О.

представника позивача - Бігун З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовомПублічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про виселення,-

встановив:

ПАТ «Перший Український міжнародний банк» звернувся з позовом, у якому просить виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з будинку АДРЕСА_1, без надання іншого житла та стягнути з відповідачів судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що 10.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 5882510, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 180 000 доларів США для придбання нерухомості: будинку загальною площею 121,6 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також, 10.12.2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки № 5882512, що посвідчений нотаріусом Львівського міського нотаріальне округу, та зареєстрований в реєстрі за № 5744, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 121,6 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши кредит у сумі 180 000,00 дол. США. для придбання вказаної нерухомості. У зв'язку з нездійсненням позичальником у встановлені кредитним договором строки платежів утворилась заборгованість за сумою кредиту. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.04.2012 року у справі №2-3972/11 позов ПАТ «Перший Український міжнародний банк»

до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» 189 171,15 доларів США, 245116 грн. 89 коп. заборгованості та 2823,00 грн. судових витрат. 04.11.2015 року позивач направив на адресу позичальника вимогу (попередження стосовно ухвалення рішення Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) з наданням строку тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги усунути порушення щодо виконання зобов'язань за кредитним договором. Однак позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором так і не виконав, в зв'язку з чим банк 12.01.2018 року, користуючись своїм правом передбаченим ЗУ «Про іпотеку» та договором іпотеки у позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки в рахунок погашення боргу та зареєстрував своє право власності на вказаний вище будинок. Згідно довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 07.02.2018 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі. При цьому, їх реєстрація унеможливлює реалізацію власником свого конституційного права на власність, а саме безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Так, згідно ч.3 ст. 109 ЖК УРСР та ч.1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, що мешкають у ньому. Керуючись ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України ПАТ «Перший Український міжнародний банк» 19.03.2018 року надіслав відповідачам письмові вимоги про звільнення будинку, в тому числі від особистих речей, протягом 14 календарних днів з дня отримання даної вимоги відповідно до п. 4.5 договору іпотеки ст. 4 ЗУ «Прот іпотеку». Дані вимоги були отримані відповідачами та позичальником 21.03.2018 року, проте станом на день подачі позову до суду дані вимоги ігнорують та продовжують на незаконних підставах проживати у вказаному будинку.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 19.06.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи (а.с.57).

11.10.2018 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_10 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі за безпідставністю, покликаючись на те, що дійсно 10.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №5882510, згідно якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 180 000, 00 доларів США. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.12.2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки № 5882512, предметом іпотеки за цим договором є: будинок загальною площею 121,6 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно п.1.2.2 право власності на нерухоме майно буде зареєстровано в майбутньому за Іпотекодавцем на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2007 року, укладеного між Іпотекодавцем та ОСОБА_11 Вказує, що на підставі ст. 109 ЖК УРСР та ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» особам, яких виселяють із жилого будинку, що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Саме до цього зводяться висновки Верховного суду України щодо застосування ст. 109 ЖК УРСР та положень ст.ст. 39, 40 ЗУ «Про іпотеку, викладені в постановах від 2 та 30 вересня та 7 жовтня 2015 р. Отже, Верховним судом України визначено як обов'язковий порядок надання іншого житлового приміщення при зверненні із позовними вимогами про виселення, однак позивачем не було дотримано даної норми, що є підставою для відмови в позові. Крім того, позивачем порушено норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за відповідачем ОСОБА_2 окрім іпотечного будинку іншого нерухомого майна не зареєстровано, площа такого не перевищує 250 кв.м та іпотечний будинок є його єдиним місцем проживання, тому вважає, що позивач при поданні документів на реєстрацію права власності повністю знехтував встановленими обмеженнями щодо примусового стягнення на майно. Також звертає увагу на те, що копії додатків до позовної заяви не завірені належним чином, а відтак не можуть бути прийняті судом, як належний та допустимий доказ при вирішенні позовних вимог (а.с. 90-99).

12.11.2018 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відзив представника відповідача побудований на запереченнях та міркуваннях щодо відсутності підстав для набуття права власності на іпотечне майно на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі №2-3972/11 від 11.04.2012 року про стягнення заборгованості з боржника за кредитним договором. Разом з тим, звертає увагу, що банк набув право власності на іпотечне майно у позасудовому порядку, а не за рішенням суду, тому всі заперечення адвоката ОСОБА_10 щодо порядку набуття права власності вищевказаного іпотечного майна не стосуються даних обставин. Крім того, зазначила, що в даній справі розглядається питання виселення відповідачів, а не законність набуття права власності банком іпотечного майна та процедури оформлення. У відповідності до п. 1.2. кредитного договору №5882510 в іпотеку було передано житловий будинок, придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, що свідчить про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла (а.с.117-120).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, пояснененя надала аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце цього засідання, причин неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали.

Третя особа Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причин неявки такого суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подано.

Суд, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності вказаних учасників, оскільки матеріалів справи достатньо для вирішення справи по суті.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних справ та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 10.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 5882510, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 180 000 доларів США для придбання нерухомості: будинку загальною площею 121,6 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-14).

Також, 10.12.2007 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки № 5882512, що посвідчений нотаріусом Львівського міського нотаріальне округу, та зареєстрований в реєстрі за № 5744, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 121,6 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За домовленістю сторін предмет іпотеки оцінено у сумі 1 504 527,00 грн. (а.с. 15-17).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував свої зобов'язання щодо сплати платежів за кредитом та нарахованих процентів, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.04.2012 року у справі №2-3972/11 позов ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» 189 171,15 доларів США, 245116 грн. 89 коп. заборгованості та 2823,00 грн. судових витрат.

02.11.2015 року ПАТ «ПУМБ» направив на адресу позичальника ОСОБА_2 вимогу (попередження стосовно ухвалення рішення Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) з наданням строку тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги усунути порушення щодо виконання зобов'язань за кредитним договором, однак отримавши вимогу 17.11.2015 р. ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав (а.с. 21, 22).

12.01.2018 року банк в позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки в рахунок погашення боргу та зареєстрував своє право власності на будинок АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.01.2018 р. (а.с. 23).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року (справа № 6-1892 цс15).

Судом встановлено та підтверджується п. 1.2 Кредитного договору № 5882510 від 10.12.2007 р., що кредит було надано ОСОБА_2 для придбання нерухомості, а саме житлового будинку загальною площею 121,6 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з чого випливає, що іпотечне житло було придбане за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Тому позивач вірно ставить питання щодо виселення без наданням іншого житлового приміщення.

Згідно довідки про реєстрацію та склад сім'ї № 652 від 07.02.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано вісім осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 24).

Відповідно до ч. 3 статті 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно. їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Крім того, п. 4.5 ст. 4 Договору іпотеки №5882512 після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодавець зобов'язаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти його звільненню іншими особами протягом чотирнадцяти календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи не наявності іншого житла для проживання, можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. Якщо Іпотекодавець та інші особи не звільняють предмет іпотеки у зазначений вище строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У відповідності до вказаних норм 19.03.2018 року банк надіслав позичальнику ОСОБА_2 та усім відповідачам письмові вимоги про звільнення будинку, в тому числі від особистих речей, протягом 14 календарних днів з дня отримання даної вимоги відповідно до п. 4.5 ст. 4 Договору іпотеки. Дані вимоги були отримані позичальником та відповідачами 21.03.2018 року, проте станом на день подачі позову до суду дані вимоги залишені без жодного реагування (а.с. 25,- 34).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Врахувуючи наведене, а також те, що в іпотеку передано будинок, який був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, тому вимоги позивача щодо виселення відповідачів із цього будинку без надання іншого житла підставні та позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, ст. 109 ЖК УРСР, ст.ст. 12, 33, 40 Закону України «Про іпотеку», суд -

ухвалив:

Позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1), та ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_9, який проживає за адресою: АДРЕСА_1) з будинку АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», ідентифікаційний код в , місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 4.

Відповідачі:

1.ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

2.ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

3.ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

4.ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

5.ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

6.ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

7.ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

8.ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Третя особа: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, місце знаходження: м. Львів, вул. Виговського, 34

Дата складання повного рішення суду - 21 січня 2019 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз