ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Кропивницький

справа № 405/3064/15-ц

провадження № 22-ц/4809/171/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Кіселика С.А., Мурашка С.І.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи:

позивач - Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3, яка представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2015 року в складі головуючої судді Шевченко І.М. за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,-

УСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» (далі ОКВП «Дніпро-Кіровоград») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 5529 грн., та 3 % річних в сумі 14,64 грн., індексу інфляції в сумі 50,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що в період з 01.07.2008 року по 31.03.2012 року включно, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надавались КП«Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради», з 01.04.2012 року правонаступником прав і обов'язків якого є ОКВП «Дніпро-Кіровоград».

Власником квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1, шляхом відкриття особового рахунку НОМЕР_2 та видачі абонентської книжки споживач вступив у фактичні договірні відносини з підприємством і йому та члену його сім'ї ОСОБА_2 надавались послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на суму 5977,67 грн. за період з 01.10.2011 року по 31.03.2015 року включно.

Позивач договірні відносини виконує в повному обсязі, але взяті на себе зобов'язання по оплаті даних послуг відповідачі належним чином не виконують, в зв'язку з чим виникла заборгованість і станом на 01.04.2015 року вона складає 5 529,00 грн. за вищезазначений період. З врахуванням вимог ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідачів вказану суму боргу з врахуванням індексу інфляції в сумі 50,57 грн. та 3% річних - 14,64 грн., та судові витрати по справі в сумі 243,60 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 5529,00 грн. на р/р 1128 КРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 323583, .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" 3% річних в сумі 14,64 грн. та індекс інфляції в сумі 50,57 грн. на р/р 1008 КРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 323583, .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції повністю погодився з доводами позивача щодо обов'язку оплати послуг відповідачів, які фактично уклали договір і одержували послуги централізованого водопостачання і водовідведення, і стягуючи заявлену позивачем суму, виходив відповідно до вимог ст. 625 ЦК України вони як боржники зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а саме: індекс інфляції - 50,57 грн. та 3% річних - 14,64 грн.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням адвокат ОСОБА_3, яка представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на суму 5716,01 грн.

Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Звертає увагу на те, що відповідачі не були повідомлені належним чином про розгляд справи, що позбавило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скористатися своїми процесуальними правами, зокрема подавати докази, клопотання та заяви, надавати пояснення суду, що призвело до ухвалення неправильного заочного рішення судом.

Посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 була виділена для проживання родині ОСОБА_5 у лютому 1997 року за ордером Кіровоградської міської ради. Із 05.03.1997 року в помешканні проживала родина із 6 осіб (довідка додається), квартиронаймачем(а не власником, як про це вказує позивач), а отже і особою, на яку мав бути відкритий особовий рахунок міг бути тільки ОСОБА_5,а не відповідачі, як зазначено в позові. 21.11.2007 р. у квартира АДРЕСА_1 сталася пожежа,внаслідок чого із зазначеного часу ніхто із зареєстрованих у квартирі членів родини в ній не проживалиі не могли проживати через відключення всіх зручностей під час гасіння пожежі - електрики, газу і водопроводу. З того часу до 2014 р. єдиним джерелом водопостачання для всього будинку була колонка, розташована у дворі будинку АДРЕСА_1 (довідки додаються), яка згодом теж була демонтована. Отже ніяких послуг із водопостачання і водовідведення з 01.10.2011 року по 31.03.2015 року у квартиру № 4 надаватись позивачем не могло,ніякого договору чи особового рахунку, укладеного і підписаного не існувало. Послуги з водопостачання не надавались і не підлягають оплаті.

Вказує, що в 2011 році та під час розгляду справи тривала процедура приватизації кватириАДРЕСА_1 (копія Рішення виконкому Ленінської районної у місті Кіровограді ради №72 від 15.10.2015 року додається), право власності на яку набуто членами родини наймача у кількості 6 осіб. Таким чином, на дату винесення рішення - 16.06.2015 року відповідачами мали виступати шість осіб, що були зареєстровані в помешканні, а не тільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОКВП «Дніпро-Кіровоград» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому ставиться питання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представників відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_7, яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград», починаючи з 01.04.2012 року надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

В період з 01.07.2008 року по 31.03.2012 року включно, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надавались комунальним підприємством «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради», з 01.04.2012 року правонаступником прав і обов'язків якого є обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав установленим і підтвердженим належними і допустимими доказами те, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, яка є власником квартири АДРЕСА_1, фактично було укладено договір про надання послуг водопостачання та водовідведення, шляхом відкриття особового рахунку НОМЕР_2 та видачі абонентської книжки. Разом з власником квартири за даною адресою зареєстрований ОСОБА_2 , який також повинен відповідати солідарно.

Стягуючи з відповідачів заборгованість в сумі 5529,00 грн., що виникла у зв'язку з несплатою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 послуг з водопостачання та водовідведення, суд фактично погодився із наданим позивачем розрахунком боргу станом на 01.04.2015 року за період з 01 жовтня 2011 року по 31 березня 2015 року (а.с.4).

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, не підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи на час ухвалення судового рішення, спростовуються доказами, що долучені на підтвердження доводів апеляційної скарги відповідачами, які не брали участі у розгляді справи в суді першої інстанції.

У п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно із ч. 5 ст. 74 ЦПК України (2004 року, в чинній на час розгляду справи в суді першої інстнції редакції) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених ЦПК України, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначено стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а в разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України (2004 року) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом із нею, а за їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки й цій особі.

У матеріалах справи наявні поштові відправлення на ім'я відповідачів, що повернуто без вручення адресатам, у поштових відправленнях містяться судові повістки, копії позовної заяви, копії заочного рішення (а. с. 24-28; 39-40).

Повідомлення про судове засідання (повістки), призначене на 16.06.2015 року повернулися без вручення.

Отже станом на день ухвалення заочного рішення 16.06.2015 року у суду були відсутні докази повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу за відсутності відповідачів, щодо яких були відсутні докази повідомлення належним чином про час та місце розгляду справи та безпідставно відмовивши у перегляді заочного рішення, суд порушив конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив їм можливості обґрунтувати свої твердження щодо позову і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Ураховуючи викладене, оскаржуване судове рішення не може вважатись законним та підлягає скасуванню.

Згідно копії свідоцтва про зміну імені ОСОБА_1 06.09.2014 року змінила своє прізвище на "ОСОБА_1" (а.с.43).

В обґрунтування своїх заперечень відповідачами надано: - копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.56); - копію рішення ВК Ленінської районної у м. Кіровограді ради від 15.10.2015 року №72 про надання дозволу КП «ЖЕО №1» на переоформлення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 з громадянина ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, на його колишню дружину ОСОБА_1, зареєстровану постійно за зазначеною адресою з 05.03.1997 року (а.с.58); - копію свідоцтва про право власності на житло від 26.06.2018 року (а.с.59), згідно якого квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, та членам її сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; - копію довідки від 10.09.2014 року Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області, згідно якої 21.11.2007 року сталася пожежа в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.55); - копію довідки КП «ЖЕО №1» від 22.08.2018 року про склад сім'ї ОСОБА_1, згідно якої вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, склад сім'ї: син ОСОБА_11, дочка ОСОБА_6, онуки: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.60); - копію акта обстеження від 25.09.2017 року Кіровоградського ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград» квартири АДРЕСА_1, згідно якого квартира після пожежі нежила, води в квартирі немає, санвузла та ванни немає, в квартирі довгий час не проживають з 2007 року (а.с.60); - копію акта обстеження від 28.08.2018 року Кіровоградського ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград» квартири АДРЕСА_1, згідно якого в загальному дворі наявний колодязь, у вказаній квартирі холодної води немає, квартира нежила (а.с.61); - копію акта КП «ЖЕО №1» від 31.08.2018 року, згідно якого комісія обстежила двір загального користування будинку №8 по вул. Шевченка в м. Кіровограді та виявила, що у вказаному дворі демонтовано водопровідну колонку (а.с.63), підпис начальника КП «ЖЕО №1» не засвідчено відповідно до вимог законодавства; - копію акта Кіровоградського ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 03.09.2018 року, згідно якого в дворі загального користування будинку №8 по вул. Шевченка в м. Кіровограді демонтовано водопровідну колонку загального користування, водопровідний колодязь засипано (а.с.64); - копію договору на водопостачання укладений 31.07.2017 року між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_1, склад сім'ї вказано 6 осіб (а.с.131); - копії повідомлень про перебування іноземного громадянина, згідно яких ОСОБА_1 протягом зазначеного періоду з 02.05.2008 року, 27.03.2009 року, 23.06.2009 року, 16.03.2010 року, 13.02.2011 року, 13.02.2012 року, 14.02.2013 року, 05.09.2014 року, 15.12.2014 року, 02.03.2015 року, 08.01.2016 року, 07.04.2016 року, 02.10.2016 року, 01.12.2016 року, 17.05.2017 року, 07.07.2016 року, 17.09.2017 року, 26.11.2017 року, 15.02.2018 року, 09.05.2018 року, 02.08.2018 року перебувала в м. Москва Російської Федерації (а.с.137-150).

Згідно інформації від 29.12.2018 року, наданої ОКВП «Дніпро-Кіровоград» , технічні умови на підключення квартири АДРЕСА_1 до мережі централізованого водопостачання відсутні. На дану адресу відкритий особовий рахунок 210002247 з 01 липня 2008 року, з 15 жовтня 2015 року згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної в м. Кіровограді ради, квартиронаймач ОСОБА_12. Нарахування здійснюється за нормою 4,2 м3 (дворова колонка). Згідно рішення постійно діючої комісії з перегляду дебіторської заборгованості фізичних осіб, яке відбулося 13 грудня 2018 року, знято нарахування в повному обсязі на період з 28 серпня 2018 року по 10 грудня 2018 року (згідно актів обстеження від 28 серпня 2018 року №6979/18 та від 10 грудня 2018 року №106). По квартирах №4 та №8 (тільки дві квартири мають норму 4,2 м3) нарахування призупинено постійно (а.с.159)

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 16.06.2015 року, Ленінський районний суд не дав належної оцінки вказаним обставинам, не звернув уваги, що відповідачі стали власниками квартири разом з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 після 26.06 2018 року згідно з розпорядженням органу приватизації від 26.06.2018 року № 52134, особовий рахунок на квартиру після смерті квартиронаймача ОСОБА_5 бу переоформлений на ОСОБА_1 згідно рішення виконкому Ленінської районної у м. Кіровограді ради від 15.10.2015 року № 72, у складі сім'ї - шість осіб, що не було встановлено судом під час розгляду справи без участі відповідачів.

Суд зазначив, що відповідно до норм Житлового кодексу України витрати на оплату комунальних послуг повинні нести квартиронаймачі, власники квартири та члени їх сім'ї, проте не вирішив питання залучення у якості співвідповідачів осіб, зазначених у довідці про склад сім'ї (а.с.7), що не може бути вирішено судом апеляційної інстанції.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені Договором або Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні, зокрема, холодною водою та водовідведенням; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з постачання холодної води і водовідведення, порядок обліку і оплати цих послуг регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

При цьому, у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відомостей про укладення договору про надання послуг водопостачання і водовідведення у спірний період, і що відповідачі були споживачами цих послуг за вказаною адресою, матеріали справи не містять.

Навпаки в наданих відповідачами доказів убачається, що з 2007 року, в тому числі у спірний період, вказана квартира не була жилою внаслідок пожежі, технічні умови для підключення до мережі централізованого водопостачання і водовідведення відсутні, що також підтверджуєтьсялистом позивача (а.с.159).

Позивачем не заперечується, що у спірний період ОСОБА_1 не була квартиронаймачем і договір про водопостачання з нею укладено лише 31.07.2017 року (а.с.127, 131).

Доводи позивача щодо фактичного користування відповідачами питною водою, яка постачається централізовано за даною адресою, грунтуються на припущеннях і не підтверджені доказами.

Обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог щодо обов'язку відповідачів сплатити нараховану заборгованість за водопостачання і водовідведення, не знайшли свого підтвердження, законні підстави для задоволення позову відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

У зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 365,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, яка представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2, задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення - відмовити.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», , на користь ОСОБА_1, ІНПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, 365,40 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: С.А. Кіселик

С.І. Мурашко