Справа №639/5915/18
Провадження №2/639/523/19
18 січня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Кузнецової А.О.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.12.2006 року нею було придбано у ОСОБА_3 40/100 частин комунальної квартири № 19, у будинку готельного типу №4 по вул. Клапцова (нині ОСОБА_5) у м. Харкові. Інша частина комунальної квартири №19 у будинку готельного типу №4 по вул. Клапцова (нині ОСОБА_5) у м. Харкові, а саме 60/100 частин, належить на праві приватної власності ОСОБА_4, яка зареєстрована за даною адресою. Позивач зазначає, що ОСОБА_3, після укладення з нею договору купівлі-продажу 40/100 квартири №19 у будинку готельного типу №4 по вул. Клапцова (нині ОСОБА_5) у м. Харкові, а саме з 23.12.2006 року в даній квартирі не мешкає та виїхав на постійне місце проживання у Російську Федерацію, наскільки позивачу на той час було відомо, до міста Брянськ. При цьому позивач вказує, що вона ніяких перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачу не чинила. Витрат по оплаті квартири відповідач не несе, всі витрати по оплаті комунальних послуг за 40/100 частин комунальної квартири № 19 у будинку готельного типу по вул. Петра Болбочана, 4 у м. Харкові позивач несе самостійно. Позивач також зазначає, що наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки існують перешкоди в розпорядженні житловим фондом та його ефективним використанням, крім того позивач змушена оплачувати комунальні послуги і за відповідача.
У звязку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.11.2018 року справа прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, яка призначена до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, надали вступне слово, посилаючись на обставини, викладені в позові та не заперечували проти заочного розгляду справи. Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову не заперечувала, підтвердила факт відсутності відповідача у спірній квартирі після продажу частини зазначеної квартири позивачу.
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_3, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у звязку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.01.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Судом, на підставі досліджених доказів, встановлені такі фактичні обставини і визначений зміст спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії договору купівлі-продажу, укладеного 23.12.2006 року та зареєстрованого в реєстрі за №9221 і посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3 передав у власність, а ОСОБА_2 прийняла у власність 40/100 частин комунальної квартири №19 у будинку готельного типу , що знаходиться у місті Харкові по вул. Клапцова, буд. 4 (а.с. 12-13). .
Відповідно до інформації з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова про осіб, місце проживання осіб яких зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 (а.с.17). Зазначені дані про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_3 відповідають інформаційній довідці з Відділу обліку та моніторингу інформації, наданої на запит суду (а.с.28).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка з її згоди позивач ОСОБА_2 пояснила, що відповідач ОСОБА_3 доводиться їй дядьком, однак не є близьким родичем. Він продав належну йому частину комунальної квартири в 2006 році і поїхав проживати до Росії, де народився. Після цього відповідач жодного разу не зявлявся за місцем реєстрації, особистих речей його в квартирі немає, суперечок з приводу перешкод у проживання у сторін не виникало, комунальні послуги позивач сплачує самостійно, хоча й проживає за іншою адресою.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка з її згоди третя особа ОСОБА_4 пояснила, що проживає в квартирі №19 у будинку готельного типу №4 по вул. Клапцова (нині ОСОБА_5) у м. Харкові. Відповідач ОСОБА_3 доводився їй сусідом, однак продав частину квартири позивачу і після цього більше ніж 10 років ОСОБА_4 за місцем реєстрації його не бачила.
Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.
Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що власник 40/100 частин комунальної квартири № 19 у будинку готельного типу, по вул. Клапцова, буд. 4 у м. Харковіпозивач ОСОБА_2 має певні перешкоди у здійсненні нею права користування належною їй власністю, її право порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_3 за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивача по сплаті за комунальні послуги та витрати на утримання квартири. При цьому відповідач ОСОБА_3 з реєстрації не знятий та не має права власності на вищевказану квартиру, не є членом родини позивача або іншого власника квартири, в квартирі більше 10 років не проживає, в судове засідання не зявився та протилежного не довів, відзив на позов не подавав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Клапцова)АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 (Клапцова) в м. Харкові.
Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду.
У звязку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с. 2).
На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії ММ №592560, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 20.09.2000 року, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: 61064, м. Харків, шосе ГригорівськеАДРЕСА_4;

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії МК №135165, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 18.06.1996 року, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: 61064, м. Харків, вул. Петра Болбочана (Клапцова)АДРЕСА_1;

Третя особа: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: 61064, АДРЕСА_3.

Повне рішення складено 23.01.2019 року.

Суддя Н.В.Баркова