ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня2019 року

м. Харків

Справа № 626/1622/19

Провадження № 22-ц/818/5436/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 21 серпня 2019 року в складі судді Рибальченко І.Г.

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Красноградського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 06 липня 2011 року, у зв`язку з не виконанням відповідачем умов договору.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до підписаної заяви б/н від 06 липня 2011 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4220 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач підтвердила свою згоду не те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно цієї статтi ЦК договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У зв`язку з не виконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 15094,70 грн.

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 21 серпня 2019 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість 5203, 86 грн та судові витрати у розмірі 662,25 грн, а всього 5866,12 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

24 вересня 2019 року на зазначене судове рішення засобами поштового зв`язку представником АТ КБ «ПриватБанк» - Криловою О.Л. подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішення в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк не згодний з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів, вважає, що воно в цій частині прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, невідповідністю дійсним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Відповідач, підписуючи анкету-заяву висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Відповідачем під час укладання кредитного договору, крім заяви, також підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були погоджені усі істотні умови договору, у тому числі сплати пені та штрафів. Суд безпідставно відмовив у стягненні пені та штрафів. Також не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами в належний спосіб.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами по справі не оскаржувалось.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року заяву представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової О.Л. про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено.

Поновлено акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» строк на апеляційне оскарження рішення Красноградського районного суду Харківської області від 21 серпня 2019 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової О.Л. на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 21 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року клопотання представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової О.Л. про виклик у судове засідання представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві позичальника від 06 липня 2011 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Суд вважав, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 липня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, оскільки не містять підпису відповідача. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 06 липня 2011 року в розмірі 5203,86 грн. тіло кредиту, та, у зв`язку з вищенаведеним, відмовляє в задоволенні позову в іншій частині. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17.

Такі висновки суду першої інстанції в оскарженій частині судового рішення не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 06 липня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої,отримала кредит у розмірі 4220 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту.

До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23 червня 2019 відповідач має заборгованість у розмірі 15094,70 грн., яка складається з наступного: 1740,55 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3463,31 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7695,85 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1000,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн штраф (фіксована частина), 694,99 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другоїстатті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першоюстатті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другоюстатті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першоюстатті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістомстатті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи, 06 липня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку,згідно якої , отримала кредит у розмірі 4220 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява складає між нею і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку».

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Однак поза увагою суду першої інстанції залишено обставини, що окрім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг до матеріалів справи надано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана в день підписання анкети-заяви 06 липня 2011 року, містить відповідні умови кредитування та підписана позичальником.

Як вбачається, ОСОБА_1 06 липня 2011 року підписала довідку про ознайомлення із умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», до договору, тобто відповідач погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. (а.с. 11).

Таким чином, сторони визначили підстави, розмір та порядок нарахування процентів та неустойки (пені та штрафів).

За таких обставин, підписавши особисто заяву-анкету та довідку про умови кредитування, позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема щодо процентної ставки, розміру та порядку нарахування процентів та неустойки (пені та штрафів).

Крім того, суд зауважує, що в матеріалах справи міститься додана до кредитного договору довідка про умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а не Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як про це зазначив в своєму рішенні суд першої інстанції.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 23 червня 2019 відповідач має заборгованість у розмірі 15094,70 грн., яка складається з наступного: 1740,55 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3463,31 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7695,85 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1000,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн штраф (фіксована частина), 694,99 грн - штраф (процентна складова).

Відповідач умови кредитування не оспорював.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та відповідні обставини не встановив.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, не можна вважати правильним.

Разом з цим, стосовно позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості за пенею і штрафами, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобов`язань за один і той самий період позивачем нараховані як пеня, так і штраф (а.с.5-9), наслідком чого в разі задоволення цих вимог стане подвійне притягнення відповідача до одного і того ж виду відповідальності.

Вимоги про стягнення на користь позивача 7695,85 грн заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та 1000 грн за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн не підлягають задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно дост. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннямист. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписівст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, отже, заявлені банком вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.

Викладене відповідає правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Частинами першою, другоюстатті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф, який визначений, як 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

Разом з тим, враховуючи відсутність підстав для стягнення пені за вказаних вище підстав, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обрахування штрафу як процентної складової з тіла кредиту, тобто задоволення позову в цій частині на 260,19 грн (1740,55 грн + 3463,31 грн) х 5% = 260,19 грн) та 500,00 грн фіксованої складової.

Відповідно до ч. 1,4ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині необхідно скасувати, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» штрафи: 260,19 грн (процентна складова) і 500 грн (фіксована складова). В частині позовних вимог про стягнення 7695,85 грн заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та 1000 грн за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн відмовити з інших підстав.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме, на 39,5 % (з 15094,70 грн на 5964,05 грн), при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 758,80 грн (1921 грн*39,5%) у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволена частково, а саме, на 7,69 % (з 9890,84 грн на 760,19 грн, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 221,59 грн (2881,50 грн*7,69%) у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 980,39 грн (758,80 грн+221,59 грн) у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 21 серпня 2019 року в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, МФО 305299, р/р № НОМЕР_2 , ) штрафи: 260,19 грн (процентна складова) і 500 грн (фіксована складова).

В частині позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, МФО 305299, р/р № НОМЕР_2 , ) 7695,85 грн заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та 1000 грн за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн відмовити з інших підстав.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, МФО 305299, р/р № НОМЕР_2 , ) судовий збір в розмірі 980,39 грн у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова