Справа № 344/8651/17
Провадження № 22-ц/4808/99/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: головний державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Раковецький Максим Сергійович та ОСОБА_1, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання у примусовому порядку виконати рішення суду, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_4, на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену у складі судді Бабій О.М. 20 листопада 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

07.07.2017 року ОСОБА_2 подав скаргу про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецького М.С. та зобов'язання у примусовому порядку виконати рішення суду.

Скарга мотивована тим, що в провадженні головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецького М.С. перебуває на виконанні виконавчий лист №0907/5844/2011 про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні спільним коридором, сходовою кліткою та горищем в будинку АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажу металевої огорожі для доступу до спільного коридору та горища. Вказане виконавче провадження було відновлене постановою державного виконавця від 06.04.2017 року на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду від 17.02.2017 року, однак до цього часу рішення суду не виконано.

Зі сторони державного виконавця має місце бездіяльність, направлена на сприяння боржникові ОСОБА_1 у невиконанні зазначеного рішення суду, яка полягає в тому, що 02.06.2017 року державний виконавець виніс постанову про відкладення проведення виконавчих дій, а 22.05.2017 року на місце проведення виконавчих дій навіть не з'явився. Своїм листом від 29.06.2017 року державний виконавець повідомив, що на підставі інформації, отриманої від боржника, провести примусові виконавчі дії в повному обсязі неможливо.

Посилаючись на те, що старший державний виконавець Раковецький М.С. відмовився вчиняти виконавчі дії передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», ОСОБА_2 просив визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецького М.С. щодо виконання виконавчого листа №0907/5844/2011 у виконавчому провадженні №43898832 та зобов'язати його у примусовому порядку виконати рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012 року, на підставі якого виданий вищевказаний виконавчий лист.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 посилається на незаконність ухвали суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в процесі виконання виконавчого листа головним державним виконавцем у 2014-2017 роках проведено ряд виконавчих дій зобов'язального характеру, спрямованих на виконання рішення суду, що є підставою для відмови в задоволенні скарги.

Судом не враховано, що постанова державного виконавця від 06.04.2017 року про відновлення виконавчого провадження на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду від 17.02.2017 року, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.02.2016 року, винесена державним виконавцем з порушенням вимог ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження згідно даної норми повинно було бути відновлене не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем ухвали суду.

Також судом не взято до уваги, що згідно постанови державного виконавця Раковецького М.С. від 22.05.2017 року примусове виконання рішення суду було призначено на 06.06.2017 року. Проте, 02.06.2017 року державний виконавець виніс постанову про відкладення виконавчих дій. В порушення вимог ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачено, що проведення виконавчих дій може бути відкладено на строк до 10 днів, державний виконавець ні через 10 днів, ні в інший термін не прийняв жодного процесуального документа, спрямованого на виконання рішення суду. На лист стягувача про вжиття заходів щодо виконання рішення суду державний виконавець повідомив, що на підставі інформації, отриманої від боржника, провести примусові виконавчі дії в повному обсязі неможливо. Проте ЗУ «Про виконавче провадження» жодним чином не визначає «інформацію, отриману від боржника» як підставу для невиконання рішення суду.

Апелянт вважає безпідставним посилання суду на той факт, що виконавчий лист було повернуто стягувачу ОСОБА_2 на підставі його заяви, оскільки скарга на бездіяльність державного виконавця подана в суд 07.07.2017 року, а заява датована 19.10.2017 року. Крім того, факт повернення виконавчого листа на даний час оскаржується, оскільки відсутній оригінал заяви про повернення виконавчого листа.

Також апелянт зазначає, що суд помилково дійшов висновку про безпідставність скарги через те, що з 08.02.2016 року по 13.09.2017 року виконавчого листа не було на виконанні у головного державного виконавця Раковецького М.С. Даний факт був предметом судового розгляду у справі №344/7111/17 за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови головного державного виконавця Раковецького М.С. від 22.05.2017 року про примусове виконання рішення суду. Ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій вимоги скаржника були задоволені з підстав відсутності у державного виконавця на час винесення постанови від 22.05.2017 року оригіналу виконавчого листа, проте Верховний Суд постановою від 26.09.2018 року скасував рішення суду першої та апеляційної інстанцій, визнавши тим самим, що відсутність оригіналу виконавчого листа не є підставою для визнання постанови державного виконавця незаконною.

Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення скарги ОСОБА_2

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_2 доводи скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 та його представник, а також представник Івано-Франківського МВ ДВС апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції входив з того, що в процесі виконання виконавчого листа, головним державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, спрямованих на виконання рішень суду зобов'язального характеру, а саме: винесено постанови про примусове виконання рішення суду, про накладення штрафів на боржника; здійснено вихід за місцем проживання боржника та місцем виконання рішення суду. Заявником у скарзі та його представниками у судовому засіданні не зазначено в чому саме проявилась бездіяльність головного державного виконавця Раковецького М.С. Крім того, на даний час виконавче провадження закінчено, виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 зазначеного закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012 року частково задоволено позов ОСОБА_2 та зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні спільним коридором, сходовою кліткою та горищем в будинку АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажу металевої огорожі для доступу до спільного коридору та горища (т. 1 а.с.70-72).

18.01.2013 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист №0907/5844/2011 року на виконання вищевказаного рішення апеляційного суду (т. 1 а.с.205).

08.07.2014 року державним виконавцем Раковецьким М.С. відкрито виконавче провадження, боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду (т. 1 а.с.203).

31.07.2014 року державним виконавцем складено акт про те, що рішення суду добровільно не виконано. Цього ж дня постановою державного виконавця на боржника ОСОБА_1 накладено штраф за невиконання рішення у встановлений державним виконавцем строк (т. 1 а.с.201, 202).

05.09.2014 року державним виконавцем складено акт про те, що рішення суду боржником повторно не виконано, а постановою від 08.09.2014 року на боржника накладено штраф (т. 1 а.с.199, 200).

Постановою від 18.09.2014 року призначено примусове виконання рішення суду (т. 1 а.с.198).

20.09.2014 року державним виконавцем Раковецьким М.С. складено акт про те, що в ході примусового виконання рішення суду працівники міліції не з'явились на місце виконання рішення суду. Крім того, встановлено, що по місцю виконання рішення суду знаходиться металевий паркан, а не металева решітка, як вказано у виконавчому листі (т. 1 а.с.195).

Постановою від 06.08.2015 року знову призначено примусове виконання рішення суду (т. 1 а.с.189 зв.).

13.08.2015 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій за заявою боржника, оскільки він буде перебувати у відрядженні (т. 1 а.с.187).

29.01.2016 року складено акт, з якого вбачається, що при виході на місце виконання рішення металева огорожа відсутня, також відсутні зовнішні двері, що забезпечують доступ в будинок (т. 1 а.с.182).

03.02.2016 року головним державним виконавцем Раковецьким М.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ виконано (т. 1 а.с.179 зв.).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.02.2017 року постанову головного державного виконавця Раковецького М.С. від 03.02.2016 року скасовано (т. 1 а.с.166-168).

Постановою державного виконавця від 06.04.2017 року виконавче провадження відновлено (т. 1 а.с.13, 164 зв.).

10.05.2017 року головний державний виконавець Раковецький М.С. звернувся до Івано-Франківського міського суду з вимогою про надання виконавчого листа (т. 1 а.с.159).

Постановою державного виконавця від 22.05.2017 року призначено примусове виконання рішення суду на 06.06.2017 року (т. 1 а.с.156 зв.).

02.06.2017 року головним державним виконавцем Раковецьким М.С. винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа, оскільки боржником подано заяву про відкладення виконавчих дій у зв'язку із оскарженням постанови головного державного виконавця від 22.05.2017 року (т. 1 а.с.14, 151 зв.).

Згідно відповіді керівника апарату Івано-Франківського міського суду від 24.05.2017 року, адресованої адвокату ОСОБА_4, виконавчий лист №0907/5844/2011 08.02.2016 року повернуто до Івано-Франківського міського суду у зв'язку із закінченням виконавчого провадження (т. 1 а.с.141).

Як вбачається з копії листа заступника керівника апарату Івано-Франківського міського суду від 12.09.2017 року, виконавчий лист №0907/5844/2011 було надіслано Івано-Франківському МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області 12 вересня 2017 року та отримано ним 13 вересня 2017 року (т. 1 а.с.134).

14.09.2017 року державний виконавець при виїзді на місце виконання виконавчого листа склав акт про наявні металеві ворота, відсутність вхідних дверей до будинку (замуровані) та відсутність дверей до квартири №3 у зв'язку з реконструкцією квартир №1 та №3 (т.1 а.с.133).

20.09.2017 року державний виконавець при виїзді на місце виконання виконавчого листа склав акт про неможливість виконати рішення суду через відсутність об'єктів - спільного коридору, сходової клітки та дверей на горище (т. 1 а.с.130).

21.09.2017 року головним державним виконавцем Раковецьким М.С. надіслано боржнику вимогу про виконання рішення суду та надання пояснень з приводу не виконання рішення суду (т. 1 а.с.128).

10.10.2017 року державним виконавцем винесено постанови про накладення на боржника штрафу та примусове виконання рішення суду (т. 1 а.с.116 зв., 118 зв.).

23.10.2017 року до Івано-Франківського відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_2, як вказано «підписана особисто» від 19 жовтня 2017 року, про повернення виконавчого документу без виконання (т. 1 а.с. 90).

23.10.2017 року головний державний виконавець Раковецький М.С. прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки стягувачем подано таку заяву (т. 1 а.с.88).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже встановлено, що після відновлення виконавчого провадження 06.04.2017 року головний державний виконавець Раковецький М.С. 10.05.2017 року звернувся до Івано-Франківського міського суду з вимогою про надання виконавчого листа і постановою від 22.05.2017 року призначив примусове виконання рішення суду, а після отримання 13 вересня 2017 року виконавчого листа 21.09.2017 року надіслав боржнику вимогу про виконання рішення суду та надання пояснень з приводу не виконання рішення суду і 10.10.2017 року виніс постанови про накладення на боржника штрафу та примусове виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, не заслуговують на увагу посилання апелянта у скарзі на необґрунтованість висновку суду про те, що державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій зобов'язального характеру, спрямованих на виконання рішення суду.

Не є підставою для скасування ухвали суду і доводи апелянта щодо порушення державним виконавцем строку винесення постанови про відновлення виконавчого провадження, а також відкладення виконавчих дій згідно постанови від 02.06.2017 року на строк більше ніж 10 днів, що суперечить вимогам ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки такі дії державного виконавця не призвели до подальшого невиконання рішення суду і порушення, таким чином, прав ОСОБА_2, як стягувача у виконавчому провадженні, а відкладення виконавчих дій відбулося у зв'язку із оскарженням ОСОБА_1 постанови головного державного виконавця Раковецького М.С. від 22.05.2017 року про примусове виконання рішення суду.

Крім того, колегія суддів враховує, що постановою головного державного виконавця від 23 жовтня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу, оскільки стягувачем подано таку заяву.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування ухвали суду немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_4, залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року