Справа № 633/166/19
провадження № 2-О/633/8/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року смт. Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судових засідань - Ріпа І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Харківська регіональна філія ДП «Центр ДЗК» про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Харківська регіональна філія ДП «Центр ДЗК» про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В позові, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №26-00-082522, виданий на підставі рішення 4-ї сесії 22-го скликання Новобуруцької сільської ради народних депутатів від 16 квітня 1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №4968 на ім`я ОСОБА_4 , належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ним право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,85 га, яка складається з двох ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №26-00-082522, виданого на підставі рішення 4-ї сесії 22-го скликання Новобуруцької сільської ради народних депутатів від 16 квітня 1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №4968, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач - ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду подав клопотання про слухання справи без його участі.

Представник Позивача - Адвокат Пекаренін Андрій Анатолійович, в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі Позивача та його представника, в якому просив провести розгляд справи без участі Позивача та його представника, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду подав клопотання про слухання справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідач - ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду подав клопотання про слухання справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали, але надали до суду пояснення, в якому просили розглядати справу без участі їх представника з урахуванням їх пояснень.

Представник третьої особи, Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали, але надали до позову пояснення, в якому вказали, що питання про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 вирішити на розсуд суду.

Суд вважає за можливе розглядати справу без участі нез`явившихся осіб.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь Позивача, ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та Земельної ділянки, загальною площею 0,85 га, яка складається з двох ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60 га.

Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №26-00-082522, виданого на підставі рішення 4-ї сесії 22-го скликання Новобуруцької сільської ради народних депутатів від 16 квітня 1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №4968.

Однак, у вказаному державному акті є помилки, які перешкоджають Позивачу в оформленні спадщини.

Так, прізвище власника вказане « ОСОБА_3», замість правильного « ОСОБА_3».

Така помилка була допущена через помилкову транслітерацію прізвища з російської мови на українську мову.

Також, зроблена помилка в адресі, за якою розташована земельна ділянка.

Так, в державному акті, вказано, що земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в той час, як вірна адреса: АДРЕСА_1

За життя ОСОБА_5 не звернув уваги на вказані помилки і вони не були виплавленні.

Оскільки спадкодавець помер й спадщина відкрилась у 2000 році, тобто до набрання чинності ЦК 2003р., тому дані правовідносини регулюються ЦК 1963р. й застосовуються норми ЦК 1963р.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 529 Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 стала його дружина - ОСОБА_9 та син, ОСОБА_6 .

Інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_5 не було.

Факт родинних відносин між ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 підтверджується Свідотвом про народження серії НОМЕР_2 та листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуєвському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області№750/15.14/04-05 від 17 квітня 2019 року.

ОСОБА_9 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом вступу в управління спадковим майном , оскільки і на момент смерті спадкодавця проживала і після його смерті продовжила проживати у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак вона не зверталася до нотаріальної контори аби оформити спадкове майно.

Згідно погосподарської книги Новобурлуцької сільської ради, господарем будинку АДРЕСА_2 особовий АДРЕСА_3 Новий АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою №109, виданою виконавчим комітетом Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області від 12 березня 2019 року.

Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області №163 від 26 квітня 2019 року ОСОБА_9 на час смерті ОСОБА_5 , проживала та була зарестрована разом із ним за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 спадщину після смерті свого батька фактично не приймав, із заявою до нотаріальної контори не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

12 травня 2006 року ОСОБА_9 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповіла ОСОБА_6 , що підтверджується Заповітом серії НОМЕР_4 .

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та Земельної ділянки, загальною площею 0,85 га, яка складається з двох ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60 га.

Вказане майно вона отримала в спадщину після смерті ОСОБА_5 , однак за життя не встигла оформити на себе.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1217 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_9 став ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки був зареєстрований та постійно проживав на момент смерті спадкодавиці разом із нею за адресою: АДРЕСА_2 ., що підтверджується довідкою №162, виданою виконавчим комітетом Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області від 26 квітня 2019 року.

Також, ОСОБА_6 , не заявляв про відмову від спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 стали його сини - Позивач, ОСОБА_1 , та Відповідачі по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідачі на спадщину у вигляді Земельної ділянки, загальною площею 0,85 га, яка складається з двох ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60 га. не претендують та не бажають її приймати.

Той факт, що ОСОБА_6 був батьком Позивача, ОСОБА_1 , підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .

В передбачений законом строк, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом Позивач не звертався, оскільки фактично прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, та не заявляв про відмову від спадщини.

Те, що Позивач на час смерті спадкодавця був зареєстрований та проживав разом із ним підтверджується Довідкою виконавчого комітету Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області №144 від 04 квітня 2019 року.

Звернувшись до Приватного нотаріуса Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільця М.П., Позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом через невірно вказану адресу у Державному акті на право власності на землю серії ХР №26-00-082522, а також через те, що існують розбіжності в прізвищі власника земельної ділянки.

Не є провиною спадкодавця те, що були зроблені технічні помилки у Державному акті.

При видачі державного акту помилково було вказано номер будинку 5, адже фактично земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

До позовної заяви надані довідки із сільської ради та інші документи, які підтверджують, те що за життя спадкодавець отримував у власність і користувався саме домоволодінням

АДРЕСА_4 . розташоване інше домоволодіння і Позивач не претендує на земельну ділянку по АДРЕСА_5 , а лише бажає оформити спадщину, на яку він отримав право.

Помилки у правовстановлюючому документі не можуть бути підставою для позбавлення особи права власності.

Виправити вказану помилку у позасудовому порядку у Позивача немає можливості з огляду на те, що відділи Держземагенства (Держгеокадастру) вже втратили свої повноваження щодо видачі, посвідчення, та виправлення помилок у Державних актах.

Таким чином, Позивач у інший спосіб не може оформити спадщину і відтак і належним чином користуватися, володіти та розпоряджатися земельною ділянкою, яку він отримав у спадок, чим порушується його право власності, передбачене ст. 328 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права.

За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно змісту ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.

На підставі викладеного та враховуючи, що Позивачу з незалежних від нього причин відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, ніхто, крім нього на спадщину не претендує і він бажає її прийняти, то обраний спосіб захисту прав є належним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками у письмових доказах, констатує той факт, що Позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, , суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Харківська регіональна філія ДП «Центр ДЗК» про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Встановити юридичний факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №26-00-082522, виданий на підставі рішення 4-ї сесії 22-го скликання Новобуруцької сільської ради народних депутатів від 16 квітня 1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №4968 на ім`я ОСОБА_4 , належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,85 га, яка складається з двох ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №26-00-082522, виданого на підставі рішення 4-ї сесії 22-го скликання Новобуруцької сільської ради народних депутатів від 16 квітня 1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №4968, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлений 20 грудня 2019 року.

Суддя: В.А.Смирнов