Номер провадження: 22-ц/813/4062/19
Номер справи місцевого суду: 501/544/17
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

14.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Кравця Ю.І,, розглянувши питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Артемєвої Кристини Миколаївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03.01.2019 року по цивільній справі за первинним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання транспортного засобу спільним сумісним майном подружжя, припинення права спільною сумісної власності ОСОБА_3 на транспортний засіб та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 85 000 грн. та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

встановив:

30.03.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Крім того, 03.04.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання транспортного засобу спільним сумісним майном подружжя, припинення права спільною сумісної власності ОСОБА_3 на транспортний засіб та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 85 000 грн.

08.06.2017 року ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03.01.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано транспортний засіб Fіаt Doblo державний номер НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя. В задоволені інших позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5 задоволено частковою. Визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходяться за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,118 га, яка розташована на території АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2. Визнано право власності за ОСОБА_5 на 1/2 частку зазначеного садибного (індивідуального) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення оскаржує в апеляційному порядку представник ОСОБА_3 - адвокат Артемєва К.М.В скарзі ставиться питання про скасування рішення та постановлення нового, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги про визнання транспортного засобу спільним сумісним майном подружжя, припинення права спільною сумісної власності ОСОБА_3 на транспортний засіб та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 85 000 грн., відмову у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності ОСОБА_5 на 1/2 частку зазначеного садибного (індивідуального) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Крім того, апелянтом заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яке мотивоване тим, що вона є малозабезпеченою особою, не в змозі сплатити судові витрати та неї надано безоплатну вторинну правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, заявлене клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов до висновку, що у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити, а апеляційну скаргу залишити без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Частиною 3 ст.136 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Частиною 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тобто звільнення від сплати судового збору є правом а не обов'язком суду.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не надала доказів того, що жодних доказів того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, оскільки додана до клопотання довідка (т.3, а.с.184) стосується періоду з липня по грудень 2018 року.

Також апелянтом не надано доказів того, що вона належить до осіб, зазначених у ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та предмет спору та заявлені позовні вимоги не стосуються захисту соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю, а тому підстав для звільнення від сплати судового збору не вбачається.

Таким чином суд враховує те, що апелянт не надав належних доказів на підтвердження незадовільного майнового стану та відсутності грошових коштів для сплати судового збору, отже підстав для звільнення від сплати судового збору не вбачається.

Суд звертає увагу на те, що Закон України «Про судовий збір», який є спеціальним законом, який встановлює розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати, встановлює інші критерії для визначення підстав для віднесення особи до категорії осіб, яких можливо звільнити від сплати судового збору, ніж Закон України «Про безоплатну правову допомогу», а тому надання особі такої допомоги не може автоматично свідчити про те, що заявник належить до осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.

Суд роз'яснює апелянту його право у разі наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, передбачених у ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», звернутися з відповідним повторним мотивованим клопотанням.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху у зв'язку з тим, що в порушенні п.3 ч.4 ст. 356 ЦПК України апелянтом не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» законом передбачено сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на рішення суду в певному розмірі виходячи зі ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги незалежно від оспорюваної суми (підпункти 6, 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI). У разі якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Встановлено, що предметом первісного та зустрічного позовів були вимоги майнового характеру: про визнання права власності на майнота стягнення грошової суми.

Також предметом первісного позову були дві вимоги немайнового характеру, а саме про визнання транспортного засобу спільним сумісним майном подружжя, припинення права спільною сумісної власності на транспортний засіб.

Відповідно п.3 ч.6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, яка діяла на час подання позовів) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Так як предметами позовів були майнові вимоги, а саме: про визнання права власності на нерухоме майно, ціна позову відповідно до п.2 ч.1 ст. 80 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час подання позову) та п.2 ч.1 ст.176 діючої редакції ЦПК України, визначається вартістю майна.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Ціну позову щодо вимог майнового характеру визначено ОСОБА_5 при зверненні до суду з зустрічним позовом - 2180000 грн (т.1, а.с.122), а тому розмір судового збору у даному випадку становить 8000 грн.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, яка діяла на час подання позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.) та за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 640,00 грн. до 8000,00 грн.).

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином за немайнові вимоги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1920 грн. ((640 грн.*2)*150% = 5760 грн.), за вимоги майнового характеру - 12000 грн.

Таким чином, апелянту необхідно сплатити несплачену суму судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» у розмірі 13920 грн., яка повинна бути внесена за наступними реквізитами: Отримувач: УК у м. Одесі/Малиновськ. р-н/ 22030101, Код , р/р0031, МФО 899998, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Призначення платежу: Судовий збір, пункт 9, КБК 22030101.

Оригінал квитанції про сплату судового збору необхідно надати на адресу Одеського апеляційного суду (м. Одеса вул. Івана та Юрія Лип, 24-а).

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, згідно якої суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати апелянту строк для усунення зазначених недоліків. В разі невиконання у передбачений законом строк вимог закону, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

У задоволені клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Артемєвої Кристини Миколаївни про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну представника ОСОБА_3 - адвоката Артемєвої Кристини Миколаївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03.01.2019 року по цивільній справі за первинним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання транспортного засобу спільним сумісним майном подружжя, припинення права спільною сумісної власності ОСОБА_3 на транспортний засіб та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 85 000 грн. та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя - залишити без руху.

Надати апелянту строк десять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків скарги.

Роз`яснити апелянту, що у разі не усунення недоліків апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець