УХВАЛА

23 січня 2019 року м.Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу № 569/22772/18 за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_3, начальник Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 на дії начальника Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 від 21 листопада 2018 року щодо накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 60084,99 грн, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з даною скаргою на дії начальника Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 від 21 листопада 2018 року щодо накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 60084,99 грн.

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області знаходиться виконавчий лист № 2-5921 від 16 червня 2009 року, виданий Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття.

На його адресу надійшла постанова начальника Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 від 21 листопада 2018 року про накладення на нього штрафу в розмірі 60084,99 грн.

Постанова мотивована тим, що станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість по несплачених аліментах перевищує суму відповідних платежів за три роки та становить 120169,98 грн., а тому, керуючись частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 60084,99 грн.

В судове засідання скаржник не з'явився.

ОСОБА_3, стягувач по виконавчому провадженню, надіслала до суду заяву, в якій просить відмовити ОСОБА_2 в задоволенні скарги на дії виконавця. Постанову про накладення штрафу вважає правомірною.

Начальник Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до ст.450 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та у відсутність учасників судового розгляду.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, суд дійшов до наступних висновків.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію продоходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до п. 3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»(зі змінами від 03.07.2018 р., що набрали чинності 28.08.2018 р.) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зміни якими статтю 71 ЗУ «Про виконавче провадження» було доповнено ч. 14 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018 р.

Судом встановлено, що на виконанні Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області знаходиться виконавчий лист № 2-5921 від 16 червня 2009 року, виданий Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття.

21.11.2018 року начальником Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 60084,99 грн.

Постанова мотивована тим, що станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість по несплачених аліментах перевищує суму відповідних платежів за три роки та становить 120169,98 грн., а тому, керуючись частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 60084,99 грн.

Винесена постанова від 21.11.2018 р. про накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 60084,99 грн порушує норми матеріального права оскільки до 28.08.2018 р. за існування заборгованості по сплаті аліментів ніяких штрафів не існувало, такого виду відповідальності взагалі не було. Тобто за існування заборгованості по сплаті аліментів саме 28.08.2018 р. у законодавстві України було погіршено становище боржника, введено новий вид відповідальності у вигляді штрафу, який визначається у залежності від строку накопичення заборгованості і її сумарного розміру.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В даному випадку дія закону погіршує становище людини, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення (виникнення) не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, зміни в законодавстві визначені у ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після 28.08.2018 р. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 р. її розмір та тривалість накопичення вказана новація законодавства не розповсюджується. Ця, раніше вже існуюча заборгованість, не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28.08.2018 р.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8 має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституціїі в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Такі розяснення містяться у пунктах 1 та 2 Постанови ПВС України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

З огляду на наведене період заборгованості зі сплати аліментів, котрий стосується часу до набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не може бути підставою для юридичної відповідальності боржника.

Таким чином, враховуючи те, що сума заборгованості боржника, яка стосується періоду часу з 28 серпня 2018 року по 21 листопада 2018 року (момент винесення оскаржуваної постанови) не перевищує сукупного розміру відповідних платежів за три роки, постанова про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 60084,99 грн. є неправомірною.

На підставі викладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, ч. 14 ст. 71, абз. 2 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 від 21 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 14163747 про накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 60084,99грн.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її складення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд або безпосередньо до Рівненського апеляцiйного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Заявник: ОСОБА_2, місце проживання:34000, Рівненська область, смт.Зарічне, вул.Центральна,98, РНОКПП НОМЕР_1.

Заінтересовані особи: Зарічненський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, місцезнаходження: 34000, Рівненська область, смт.Зарічне, вул.Центральна,6-а.

ОСОБА_3, місце проживання: 68402,АДРЕСА_1.

Суддя: Кучина Н.Г.