Провадження № 2-о/686/377/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
20.12.2019

20 грудня 2019 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.

за участі секретаря Перун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Хмельницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просить встановити факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 14 червня 2014 року поблизу м. Маріуполь Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона 27 жовтня 1996 року одружилася з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.02.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

ОСОБА_3 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України на посаді старшого викладача відділення підготовки з тактики прикордонної служби циклу підготовки прикордонних дисциплін та правової підготовки Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби в військовому званні майора.

Як загальновідомо, у кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

Відповідно до п.2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» від 15 квітня 2014 року №1207-УІІ, 20 лютого 2014 року визначено датою початку тимчасової окупації території України.

Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-УІІІ, зазначені події розвивалися за таким сценарієм: збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус і умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року , для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особливий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходилися кораблі Військово-Морських Сил України. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України.

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької Народної Республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської Народної Республіки» (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-УІІІ, зазначені події розвивалися за таким сценарієм: протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також заподіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся так званий референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки». Показово, що ані самі референдуми, ані проголошені ними утворення так і не були визнані міжнародною спільнотою.

23 серпня 2014 року розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Заподіяння регулярних Збройних сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: «За жодних обставин не чиніть перепон пересування російських військ».

Факт збройної (військової ) агресії Російської Федерації відносно України, окупація частини України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч.3 ст.82 ЦПК України

Отже, наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародними інстанціями.

Починаючи з 09.12.1991 року ОСОБА_3 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.

14.06.2014 року близько 10 год. 00 хв. на мосту в районі заводу « Азовсталь» в м. Маріуполь Донецької області, була обстріляна із автоматів, гранатометів та снайперської зброї колона службових автомобілів Навчального центру Державної прикордонної служби України, що рухалась на посилення ділянки державного кордону Східного регіонального управління на ділянку ІНФОРМАЦІЯ_3 . В результаті вказаного озброєного обстрілу від кульового проникаючого поранення ОСОБА_3 загинув.

Актом № 112-2 про нещасний випадок, пов`язаний з виконання обов`язків військової служби встановлено, затвердженим Головою Державної прикордонної служби України генералом армії України Литвиним М.М. від 27.06.2014 року встановлено факт смерті майора ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Маріуполь Донецької області в результаті отримання політравм не сумісних з життям.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом ДРАЦС по

місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в віці 40 років в м. Маріуполь Донецької області про що виданого актовий запис про смерть № 1519.

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця № 10 від 08.07.2014 року, шок. сліпе, кульове вогнепальне поранення черевної порожнини з ушкодженням лівої нирки та тонкої кишки майора ОСОБА_3 стало причиною його смерті. Крім того, дана постанова військово-лікарської комісії встановлює, що таке поранення і вищевказана причина смерті пов`язані з виконанням обов`язків із захисту Батьківщини.

Відповідно до довідки заступника начальника відділу начальника відділення кадрів відділу персоналу Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України підполковника Цілюрика О.М. від 09.07.2014 року, згідно з наказу № 193-ос від 09.07.2014 року майора ОСОБА_3 було виключено зі списків особового складу Навчального центру (військової частини 9930) Державної прикордонної служби України з 14.06.2014 року у зв`язку із смертю.

Указом Президента України від 20 червня 2014 року № 543/2014 за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі ОСОБА_3 було посмертно нагороджено орденом « За мужність» ІІІ ступеня.

Вважає, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її колишній чоловік ОСОБА_3 загинув в м. Маріуполь Донецької області 14 червня 2014 року.

Вважає, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя її колишнього чоловіка, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Вказує на те, що звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту поранення та загибелі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , при виконанні обов`язку військової служби та захисту Батьківщини 14 червня 2014 року в Навчального центру Державної прикордонної служби України в м. Маріуполь Донецької області, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України обумовлено, тим, що вона має на меті визначення статусу ОСОБА_3 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

19.12.2019 року від заявниці до суду надійшла письмова заява, в якій вона заяву підтримала в повному обсязі, та просила проводити судовий розгляд без її участі.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» від 15 квітня 2014 року №1207-УІІ, 20 лютого 2014 року визначено датою початку тимчасової окупації території України.

Згідно з Постановою Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-УІІІ, зазначені події розвивалися за таким сценарієм: збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус і умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року , для блокування українських

військових частин. На початковій стадії агресії особливий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходилися кораблі Військово-Морських Сил України. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької Народної Республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської Народної Республіки» (27 квітня 2014 року).

Згідно з Постановою Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від

21 квітня 2015 року №337-УІІІ, зазначені події розвивалися за таким сценарієм: протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся так званий референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки». Показово, що ані самі референдуми, ані проголошені ними утворення так і не були визнані міжнародною спільнотою.

23 серпня 2014 року розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської

областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: «За жодних обставин не чиніть перепон пересування російських військ».

15 січня 2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кебет-війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права».

Резолюція Парламентської Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині території Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проходив військову службу в посаді старшого викладача відділення підготовки з тактики прикордонної служби циклу підготовки прикордонних дисциплін та правової підготовки Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби в військовому званні майора. В період часу з 15.03.2014 року по 19.04.2014 року виконував службовий обов`язок в складі другої мотоманевреної групи від Навчального центру Державної прикордонної служби України. 13.06.2014 року в складі другої мотоманевреної групи від Навчального центру Державної прикордонної служби України вибув з Бердянського прикордонного загону на ділянку ІНФОРМАЦІЯ_3 для супроводу боєприпасів та заміни складу мотоманевреної групи. 14.06.2014 року близько 10 год. 00 хв. на мосту в районі заводу « Азовсталь» в м. Маріуполь Донецької області, була обстріляна із автоматів, гранатометів та снайперської зброї колона службових автомобілів Навчального центру Державної прикордонної служби України, що рухалась на посилення ділянки державного кордону Східного регіонального управління на ділянку ІНФОРМАЦІЯ_3 . В результаті вказаного озброєного обстрілу від кульового проникаючого поранення ОСОБА_3 загинув.

Актом № 112-2 про нещасний випадок, пов`язаний з виконання обов`язків військової служби встановлено, затвердженим Головою Державної прикордонної служби України генералом армії України Литвиним М.М. від 27.06.2014 року встановлено факт смерті майора ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Маріуполь Донецької області в результаті отримання політравм не сумісних з життям.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом ДРАЦС по

місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в віці 40 років в м. Маріуполь Донецької області про що виданого актовий запис про смерть № 1519.

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця № 10 від 08.07.2014 року, шок. сліпе, кульове вогнепальне поранення черевної порожнини з ушкодженням лівої нирки та тонкої кишки майора ОСОБА_3 стало причиною його смерті. Крім того, дана постанова військово-лікарської комісії встановлює, що таке поранення і вищевказана причина смерті пов`язані з виконанням обов`язків із захисту Батьківщини.

Відповідно до довідки заступника начальника відділу начальника відділення кадрів відділу персоналу Навчального центру підготовки молодших спеціалістів Державної прикордонної служби України підполковника Цілюрика О.М. від 09.07.2014 року, згідно з наказу № 193-ос від 09.07.2014 року майора ОСОБА_3 було виключено зі списків особового складу Навчального центру (військової частини 9930) Державної прикордонної служби України з 14.06.2014 року у зв`язку із смертю.

Указом Президента України від 20 червня 2014 року № 543/2014 за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі ОСОБА_3 було посмертно нагороджено орденом « За мужність» ІІІ ступеня.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід встановити факт загибелі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час захисту Батьківщини, ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Маріуполь Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ст.ст. 293, 294, 315, 319, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задоволити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Маріуполь Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заявник: ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 ;

Заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, яке знаходиться в м. Київ вул. Еспланадна, 8/10;

Російська Федерація, адреса для листування: Посольство Російської Федерації в Україні, м. Київ Повітрофлотський проспект, 27.

Повний текст рішення суду виготовлено 27.12.2019 року.

Суддя З.А.Чевилюк