Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 161/15497/16-ц

провадження № 61-25650св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

треті особи: Міжнародний валютний фонд, Європейський банк реконструкції і розвитку, Офіс Ради Європи в Україні, Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні, Президент України Порошенко Петро Олексійович, Верховна Рада України, Національний банк України, Кабінет Міністрів України,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2017 року у складі судді Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), треті особи: Міжнародний валютний фонд, Європейський банк реконструкції і розвитку, Офіс Ради Європи в Україні, Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні, Президент України Порошенко П. О., Верховна Рада України (далі - ВРУ), Національний банк України (далі - НБУ), Кабінет Міністрів України (далі - КМУ), про визнання недійсними кредитного договору та правочинів забезпечення.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та

ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 90 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору еквівалентно 454 500 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 13 травня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передає в іпотеку банку нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру № 25, загальною площею 98,6 кв. м, житловою - 58,7 кв. м, у будинку № 25 на вулиці Конякіна у місті Луцьку, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Також, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

16 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Посилаючись на те, що вказані договори були укладені всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», на вкрай невигідних умовах для позивачів, ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили суд визнати недійними кредитний договір, договори іпотеки та поруки, які укладені 16 травня

2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року (у складі судді Плахтій І. Б.) позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачам.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у наданий судом строк ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року про залишення позовної заяви без руху позивачі не виконали, недоліки не усунули, клопотання про продовження строку для усунення недоліків заяви не подавали, у зв'язку з чим позовна заява підлягає поверненню.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1,

ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року визнано неподаною та повернуто особам, які її подали.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у наданий судом строк ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху заявники не виконали, недоліки не усунули. Крім того, оскаржувані договори укладалися з метою надання споживчого кредиту, тому підстави для звільнення заявників від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1,

ОСОБА_2 просили скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 19 грудня 2016 року відмовлено на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2017 року у вказаній справі і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 13 березня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає пільги зі сплати судового збору для споживачів.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У листопаді 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними кредитного договору та правочинів забезпечення зобов'язання. Також позивачі зазначали, що вони звільнені від сплати судового збору як споживачі на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 24 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_5, ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, запропоновано позивачам зазначити правильне найменування відповідача та надати документ про сплату судового збору.

У грудні 2016 року на виконання вимог ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року від ОСОБА_1,

ОСОБА_2 надійшла заява № 1 про відвід судді Плахтій І. Б.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачам на підставі частини другої статті 121 ЦПК України

(у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1,

ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному порядку. Заявник також зазначали, що вони звільнені від сплати судового збору як споживачі на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, зокрема, запропоновано заявникам надати документ про сплату судового збору.

У лютому 2017 року на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року від ОСОБА_1, ОСОБА_2 надійшла заява № 1 про відвід судді Здрилюк О. І.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року визнано неподаною та повернуто особам, які її подали, на підставі частини другої статті 121, частини другої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, у зв'язку з відсутністю доказів сплати судового збору.

01 лютого 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали заяву № 1 про відвід судді Здрилюк О. І., в якій проти вимог ухвали Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року заперечили та докази сплати судового збору не надали, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вказане, апеляційний суд дійшов висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявникам, про що постановив ухвалу від 03 лютого 2017 року. Апеляційний суд виходив з того, що на час розгляду справи статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачені пільги щодо сплати судового збору у даній категорії справ. Враховуючи те, що спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню. Положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору. Крім того, оскаржувані договори укладались з метою надання споживчого кредиту, тому підстави для звільнення заявників від сплати судового збору як споживачів відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Таким чином, порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок наведений також у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Апеляційний суд наведеного не врахував та безпідставно поклав на

позивачів, які звернулися до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та передчасно визнав їх апеляційну скаргу неподаною й повернув її заявникам.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За викладених обставин ухвала Апеляційного суду Волинської області

від 03 лютого 2017 року не може вважатись законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з переданням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська