Справа № 524/8254/18
Провадження № 2/524/572/19
30.01.2019 року Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Гладкій К.О.
розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 10 серпня 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики на суму 2500 доларів США, строком на 1 рік. 20 грудня 2015 року частково повернула кошти в розмірі 100 доларів США. Позивач вказує, що у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернула. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 2400 доларів США, що в еквіваленті становить 68 664 грн. та у повернення сплачених судових витрат.
Позивач в судове засідання не зявився, попередньо направив клопотання про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, про дату, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомляла, відзив на позовну заяву не надавала. Неявка не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне.
Судом встановлено, що 10 серпня 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики на суму 2500 доларів США, строком на 1 рік. 20 грудня 2015 року частково повернула кошти в розмірі 100 доларів США. Станом на день розгляду справи відповідач грошові кошти не повернула в повному обсязі. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 2400 доларів США, що в еквіваленті становить 68 664 грн. та у повернення сплачених судових витрат.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до вимог ч.1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває тільки права.
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
У справі, що розглядається, судом на підставі досліджених доказів, зокрема договору позики, який долучений до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами виникло позикове зобов'язання, відповідно до якого відповідачем взято у борг у позивача 2500 доларів США, проте у визначений строк зазначені кошти не повернуто, 20.12.2015 року відповідач в погашення боргу повернула позивачу 100 доларів США. Станом на день розгляду справи борг становить 2400 доларів США, а відтак вони підлягають стягненню за рішенням суду.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом..
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Вказана позиція також взаємоузгоджується із правовою позицією ОСОБА_3 Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
Згідно з положеннями ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України
Керуючись ст.ст. 1046, 1048 -1049 ЦК України, ст.ст. 10,12,19,81,141,258-260,280-283 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 заборгованість за договором позики у розмірі 2400 ( дві тисячі чотириста ) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Предоляк