Справа №333/5953/18
Провадження №2/333/431/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пров. Новосельський, буд. 75 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що за рішенням суду від 05.04.2006 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, додаткові витрати на дитину в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття.

На теперішній час, згідно довідки державного виконавця Розівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 06.09.2018 року, ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 57 035 грн. 74 коп. Вказану суму заборгованості він сплатити не може, так як у нього на утриманні є малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який має захворювання серцево-судинної системи, що потребує додаткових витрат, а його доходи значно стали меншими після початку військових дій в Донецькій області. На даний час аліменти сплачує і може виплатити заборгованість лише в розмірі 10 000 грн. Повну суму заборгованості сплатити не має можливості, тому ОСОБА_2 просить суд частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, а саме в сумі 47035 грн.74 коп.

Ухвалою суду від 09.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

21.12.2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому остання зазначає, що за період з 2003 року і по теперішній час аліменти за рішенням суду від 05.06.2006 року ОСОБА_2 не сплачував, що підтверджено розрахунками державних виконавців. Вважає посилання позивача на те, що його малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 хворіє і це потребує додаткових витрат недоречним, так як до суду надано виписні епікризи датовані лише 2011 роком, взагалі відсутнє документальне підтвердження понесених на лікування витрат. ОСОБА_2 не надав до суду доказів зниження його доходів або неможливості виплачувати аліменти на дитину. Звертає увагу, що ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом, його підтримуюче лікування і догляд потребують значних матеріальних затрат. Просить у позові відмовити.

14.01.2019 року до суду від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, де останній зазначає, що аргументи, наведені ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, не відповідають дійсності. Відповідач отримувала аліменти впродовж багатьох років, так як вони відраховувались із його заробітної плати, так як у 2012 році і 2017 році він офіційно працював, nа мав можливість сплачувати аліменти. Крім того, ним через відділення поштового звязку «Укрпошта» особисто направлялись кошти на утримання дитини. Виконавче провадження у звязку з пересиланням з одного відділу до іншого було втрачено і деякий час аліменти, а саме: за період з березня 2012 року по червень 2017 року він не сплачував. В звязку з тим, що розпочалась антитерористична операція він втратив роботу, його другий син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 має захворювання серцево-судинної системи, що потребує додаткових витрат. Просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримував, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Додатково суду пояснила, що за рішенням суду з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання їх дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ј частини від усіх видів його доходу та додаткові витрати на дитину в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття, так як дитина є людиною з інвалідністю. Також, ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав. Виконавчі документи по стягненню з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини пересилались з Розівського відділу державної виконавчої служби до Маріупольського відділу державної виконавчої служби, і, можливо, були втрачені при пересилці. Вона неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з проханням виплачувати аліменти, але її звернення були проігноровані.

Також ОСОБА_1 зверталась до суду із заявою про отримання дублікатів виконавчих листів і знову направляла їх до виконавчої служби про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_2 Неповнолітньому ОСОБА_3 було встановлено інвалідність до 01.06.2010 року. Для того, щоб продовжити строк дії інвалідності, необхідно було залишити дитину в психіатричній лікарні, у звязку з цим нею було прийнято рішення відмовитись від продовження інвалідності. Наразі дитина навчається у звичайній школі, але навчання не дуже добре у звязку зі станом здоровя, так як у нього проблеми з мовою. Аліменти отримує впродовж останніх трьох місяців: 13.11.2018 року, 10.12.2018 року у розмірі 1459 грн., а 14.01.2019 року у розмірі 1911 грн. У період з 2003 року і по листопад 2018 року позивач взагалі не сплачував аліменти.

Вона працює у магазині «Пишна краса» продавцем, отримує мінімальну заробітну плату 3200 грн. Загальна сума заборгованості по двом виконавчим листам на даний час складає більше 100 000 грн. Вважає, що відсутні підстави для часткового звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам, так як він постійно уникав виконання своїх обовязків по утриманню дитини та не надав до суду доказів погіршення матеріального стану.

Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до такого.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2006 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на лікування, до досягнення дитиною повноліття.

26.04.2006 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 2-2560/2006 року, який за заявою ОСОБА_1 направлено на виконання.

З довідки № 16.26-51/3 від 02.01.2019 року, виданої Розівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області встановлено, що 07.09.2018 року згідно заяви ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження № 57161779 по виконанню виконавчого листа № 2-2560/2006 виданого 26.04.2006 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, щомісячно на лікування сина ОСОБА_3, починаючи з 30.03.2006 року і до його одужання. Проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за остання 10 років без урахування наявності підтверджуючих квитанцій по сплаті аліментів за казаний період з 06.09.2008 року по 06.09.2018 рік. Боржник надав до відділу підтверджуючи документи щодо сплати ним на користь стягувача аліментів за період з 06.09.2008 року по 01.09.2011 рік . Станом на 01.10.2018 рік заборгованість за період з 01.09.2011 року по 01.10.2018 рік складає 57035 грн. 74 коп.

02.10.2018 року постановою державного виконавця Розівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 у виконавчому провадженні № 57161779 звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_2, виконавчий документ направлено за місцем роботи останнього ТОВ «Приватна фірма Виола+», яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Маяковського, буд. 3 в розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу 47974,45 грн.

Медичними документами, наданими до суду ОСОБА_1 підтверджено, що неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 має органічний психічний розлад зі стійким порушення мовлення, дисфункція головного мозку.

Згідно свідоцтва про народження, серії 1-НО № 315441, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 08.04.2010 року позивач ОСОБА_2 має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Виписними епікризами та іншою медичною документацією підтверджено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 має захворювання серцево-судинної системи, 02.03.2011 року, 18.05.2011 року переніс операції на серці.

Проте, зазначені медичні документи вказують на хворобу ОСОБА_4 у 2011 році, на даний час відсутні дані про наявність хвороби, призначеного лікування і понесених витрат.

Із записів №№8,10,12 у копії трудової книжки серії АВ № 760121 на імя ОСОБА_2 слідує, що позивач працював і звільнявся за власним бажанням у періоди з 2008 року по грудень 2017 року.

Суд відхиляє посилання позивача щодо обставин погіршення матеріального стану у звязку із неможливістю працевлаштуватись через відсутність роботи на ринку праці, оскільки такі обставини позивачем не підтверджені доказами. ОСОБА_2 є працездатною особою і зобовязаний відшуковувати можливості для надання утримання малолітньому сину.

Крім того, позивач до суду не надав медичних документів (призначення ліків), що підтверджують доводи останнього про необхідність великих грошових витрат на лікування ОСОБА_4

Доводи позивача щодо відсутності фінансової можливості допомагати дитині, суд не приймає до уваги, так як ОСОБА_2 офіційно працював у 2012 ,2017 роках та мав можливість сплачувати аліменти.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_2 у своєму позові не наведено обставин, що мають істотне значення та не надано медичного висновку про його тяжку хворобу, які б могли слугувати достатньою підставою для зменшення позивачу заборгованості за аліментами.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Позивачу було достеменно відомо, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2006 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на лікування, до досягнення дитиною повноліття.

Посилання ОСОБА_2 на погіршення матеріального стану у звязку з початком військових дій в Донецькій області суд не приймає до уваги, так як відповідно до копії трудової книжки у період з 05.03.2012 року по 11.04.2017 року останній взагалі не працював, звільнявся за власним бажанням, навіть до початку антитерористичної операції на території Донецької області не сплачував аліменти на утримання дитини, а саме: з вересня 2011 року.

Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте в протиріч навіть цього він сплачував аліменти за період з 01.09.2008 року по 01.09.2011 рік не більше 154,33 грн., знаючи про зміну економічної ситуації в країні та збільшення розміру прожиткового мінімуму. Несвоєчасне ознайомлення позивача з наявною заборгованістю зі сплати аліментів не може ставитись в залежність від належного матеріального забезпечення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, а батько є працездатною особою та має можливість надавати відповідну матеріальну допомогу у розмірах, встановлених законом.

Отже, зазначені у позові обставини не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення для вирішення питання про зменшення суми заборгованості по аліментам.

Не є обставинами, що мають істотне значення, наявність на утриманні позивача малолітньої дитини, оскільки враховуючи ці обставини позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про зменшення саме розміру аліментів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_2 у частковому звільненні від сплати заборгованості по аліментам.

Керуючись ст.199 Сімейного кодексу України, а також ст.ст. 141, 142, 200, 206, 258, 263- 265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пров. Новосельський, буд. 75 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14.02.2019 року.

Суддя Р.С. Холод