ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1196/19 Справа № 205/4926/17 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 серпня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, з дати подання позову і до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення дочкою 23-х років (а.с.1-2).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання - задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3 аліменти у зв'язку із навчанням у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи із 01.08.2017 року до 01.02.2018 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.141-143).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити розмір аліментів та визначити новий розмір аліментів у фіксованій твердій валюті в сумі 200 грн. щомісячно за період з 01.08.2017 року до 01.02.2018 року. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що судом не враховано, що у вказаний період, з 01.08.2017 року до 01.02.2018 року, відповідач знаходився у відпустці по догляду за дитиною, тобто ніякого заробітку не отримував. Зазначає, що дочка - ОСОБА_3 навчалася за державні кошти та отримувала стипендію. Крім того, судом не взято до уваги, що він залишив двокімнатну квартиру в місті Дніпро для проживання та користування колишній дружині та дітям (а.с.146-147).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.89).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є студентом КВНЗ «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради денної форми навчання на бюджетній основі, навчається терміном з 01.09.2014 року по 01 лютого 2018 року (а.с.38).

Із довідки відділу по роботі з персоналом ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» № 89/16-242 від 14.11.2017 року ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника відділу охорони у державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» з 04.05.2016 року. З 24 липня 2017 року ОСОБА_1 знаходився у відпустці по догляду за дитиною (а.с.35).

Наказом ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» №127/ос-18 від 31.05.2018 року звільнено ОСОБА_1 зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) (а.с.131).

Починаючи із 01 серпня 2018 року відповідачу призначено пенсію за вислугу років (а.с.132).

В лютому 2015 року відповідач уклав шлюб із ОСОБА_3, від якого народилась дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач зареєстрований та проживає разом із родиною із чотирьох осіб за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.78).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що повнолітня дочка сторін продовжує навчання, і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Так, відповідно до ч.1 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши обставини у справі та дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження, дійшов правильного висновку про те, що згідно з вимогами чинного законодавства ОСОБА_1, як батько ОСОБА_3, зобов'язаний утримувати свою дочку, яка продовжує навчання та потребує, у зв'язку із чим, матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача про те, що дитина повністю перебуває на державному утриманні, оскільки дитина навчається за кошти держави. Сам факт навчання за кошти держави не є визначальним і не спростовує того, що дитина, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги від батьків.

Доводи відповідача про те, що він не може надавати матеріальну допомоги в зазначеному розмірі, колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідач є людиною працездатного віку та ним не доведено, що за станом здоров'я або з інших причин він не може працювати.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що у період, за який стягуються аліменти, відповідач перебував у декретній відпустці за доглядом за дитиною, а отже не мав ніякого заробітку, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки відповідач до декретної відпустки проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника відділу охорони у державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» з 04.05.2016 року та мав достатній фінансовий дохід, у власності відповідача знаходиться рухоме та нерухоме майно, відповідачу з 01.08.2018 року призначено пенсію за вислугу років, а тому відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці у зв'язку із навчанням.

Посилання апелянта про те, що судом не взято до уваги, що відповідач залишив двокімнатну квартиру в місті Дніпро для проживання та користування колишній дружині та дітям, колегія суду вважає необґрунтованими й визначає ці обставини як такі, що не підлягають врахуванні при визначенні розміру аліментів, так як апелянтом не надано доказів тому, що квартиру він залишив рахунок сплачених у майбутньому аліментів.

При визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, як наявність вищевказаних обставин, так і обов'язок та можливість надання відповідачем такої допомоги повнолітній доньці, у зв'язку із навчанням, у визначеному розмірі, що не є непомірним для відповідача, який є особою працездатного віку.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Будь-яких доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: