Провадження № 22-ц/4808/1404/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Пастернак І.А., ухвалене 19 вересня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 25 вересня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2011 року, яке знаходиться на примусовому виконанні, з відповідачки стягнуто на його користь 19 043,00 грн. Оскільки ці кошти не повернуто, він неодноразово звертався до суду з позовами про відшкодування шкоди за порушення грошового зобов`язання. Останнім рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 грудня 2016 року, із врахуванням рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2017 року, з ОСОБА_1 стягнуто завдані йому збитки за період з 01 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року. Посилаючись на неповернення боргу просив стягнути з неї кошти в сумі 4 951,18 грн за невиконання грошового зобов`язання за період з 01 березня 2016 року до 01 листопада 2017 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 379,89 грн інфляційних втрат, 571,29 грн - три проценти річних від простроченої суми, а всього 4 951,18 грн за невиконання грошового зобов`язання за період з 01 березня 2016 року до 31 жовтня 2017 року включно.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка не виконала грошове зобов`язання, що підтверджується випискою з особового рахунку, а тому згідно із положеннями частини другої статті 625 ЦК України з неї на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про невиконання нею станом на 01 листопада 2017 року судового рішення від 18 жовтня 2011 року про стягнення на користь позивача грошових коштів. При цьому не враховано, що на погашення боргу вона на рахунок відділу ДВС м. Івано-Франківська 17 серпня 2016 року перерахувала 3 000,00 грн, а 28 березня 2017 року 22 949,82 грн. Тому відсутні підстави для покладення на неї відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2011 року (постановленим за результатами перегляду рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2011 року у справі №0907/2-3443/2011) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 18 232,00 грн майнової шкоди, 500,00 грн моральної шкоди, 310,82 грн судових витрат, а всього 19 042,82 грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Француза І.Г. від 10 січня 2012 року відкрито виконавче провадження №30571248 з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-3443, виданого 07 грудня 2011 року Івано-Франківським міським судом на підставі вказаного рішення.

У зв`язку з невиконанням цього рішення позивач неодноразово звертався до суду із позовом про стягнення збитків, завданих невиконанням грошового зобов`язання. Так, рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2015 року з ОСОБА_1 на його користь стягнуто 6 907,00 грн, з яких: 570,00 грн 3% річних, 6 337 грн - інфляційні втрати (а.с.2-3). Також рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 грудня 2016 року за невиконання зобов`язання за період з 01 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року включно з відповідачки на користь ОСОБА_2 стягнуто 6 138,86 грн інфляційних втрат, 542,33 грн 3% річних, а всього 6 663,19 грн (а.с.4-6). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2017 року зазначене рішення в частині загальної суми стягнення розміру збитків зменшено до 4 853,85 грн, а в решті залишено без змін (а.с.7-9).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 вказував, що станом на 01 листопада 2017 року ОСОБА_1 не виконала рішення суду про стягнення на його користь 19 043 грн боргу. При цьому посилався на долучену до позовної заяви виписку з особового рахунку за період з 17 листопада 2017 року по 20 листопада 2017 року, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 становить 19 042,82 грн (а.с.20). А тому просив стягнути з неї завдані несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання збитки за період з 01 березня 2016 року до 01 листопада 2017 року - інфляційні втрати у розмірі 4 379,89 грн та три відсотки річних у розмірі 571,29 грн.

Заперечуючи такі вимоги відповідачка у відзиві на позов покликалася на погашення заборгованості у цей період, що унеможливлює покладення на неї будь-якої відповідальності.

Матеріалами справи підтверджується, що 17 серпня 2016 року ОСОБА_1 дійсно сплатила на рахунок Відділу ДВС м. Івано-Франківська 3 000,00 грн, а 28 березня 2017 року 22 949,82 грн. При цьому призначення платежу зазначено борг на користь ОСОБА_2 (а.с.35, 36). Оригінали цих квитанцій в суді апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи.

Зі змісту листа Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 17 грудня 2019 року №83582 вбачається, що кошти в розмірі 3 000,00 грн сплачені ОСОБА_1 згідно виконавчого провадження №49768101. У виконавчому провадженні №30571248 кошти у розмірі 22 949,82 грн надійшли на депозитний рахунок МВ ДВС 28 березня 2017 року, які перераховано стягувачу ОСОБА_2 після надання ним банківських реквізитів для перерахунку стягнутого боргу з ОСОБА_1 .

Відповідно до виписки з особового рахунку за період з 17 листопада 2017 року по 20 листопада 2017 року на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий у АТ «МЕГАБАНК» 20 листопада 2017 року зараховано 19 042,82 грн (а.с.20). Вказана обставина підтверджується також довідкою АТ «МЕГАБАНК» №444 від 27 листопада 2019 року (а.с.78).

З`ясовано, що 24 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Круць Л.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою коштів в повному обсязі.

Проте, задовольняючи повністю позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції не врахував дані щодо сплати ОСОБА_1 28 березня 2017 року коштів у розмірі 22 949,82 грн за виконавчим провадженням №30571248. Тобто, щодо повної сплати основної заборованості за судовим рішенням.

Зважаючи на виконання відповідачкою 28 березня 2017 року грошового зобов`язання, визначеного рішенням суду від 18 жовтня 2011 року, колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для стягнення з неї на користь позивача передбачених статтею 625 ЦК України індексу інфляції та трьох відсотків річних після 28 березня 2017 року відсутні.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні втрати за період з 01 березня 2016 року до 28 березня 2017 року.

З огляду на кількість днів прострочення за вказаний період (393) три відсотки річних від простроченої суми становить 614,27 грн (19 043 х 3% : 365,5 х 393).

Інфляційні втрати позивача за цей період складають 3 088,77 грн ((19 043,00 х 116,22 % (101% х 103,5% х 100,1% х 99,8 % х 99,9 % х 99,7 % х 101,8 % х 102,8 % х 101,8 % х 100,9 % х 101,1 % х 101,0 % х 101,8 % )) 19 043).

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищенаведене, принцип диспозитивності цивільного судочинства, що передбачає неможливість виходу судом за межі позовних вимог, колегія суддів приходить переконання, що за невиконання грошового зобов`язання за цей період з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 571,29 грн інфляційних втрат та 3 088,77 грн - три відсотки річних від простроченої суми, а всього 3 660,06 грн.

Згідно положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене вище апеляційний суд вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

В силу частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді; у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 141 ЦПК України.

Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду із цим позовом ОСОБА_2 зазначав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» як потерпілий від злочину.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не пов`язані з порушенням прав позивача та відшкодуванням матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог (73,92%) з ОСОБА_1 на користь держави підлягають стягненню 473,09 грн судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції. З ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути 166,91 грн не сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Згідно квитанції №ПН217434С1 від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 сплачено 960,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 55).

Зважаючи на часткове задоволення вимог апеляційної скарги з позивача на користь апелянта підлягає стягненню 250,37 грн судових витрат, понесених у зв?зку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), за невиконання грошового зобов`язання за період з 01 березня 2016 року до 28 березня 2017 року 571,29 грн інфляційних втрат, 3 088,77 грн - три проценти річних від простроченої суми, а всього 3 660,06 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави 473,09 грн судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь держави 166,91 грн не сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 250,37 грн судових витрат, понесених у зв?зку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 27 грудня 2019 року