ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/643/19 Справа № 180/1893/17 Головуючий у першій інстанції: Тананайська Ю.А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро питання про залишення позову без розгляду у цивільній справі по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблов Олександр Володимирович, про визнання недійсної довіреності та договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року до місцевого суду подано позовну заяву, що підписана ОСОБА_7, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблов Олександр Володимирович, про визнання недійсної довіреності та договору купівлі-продажу квартири. Позов обгрунтовано тим, що позивачу та його матері ОСОБА_8 на праві власності належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1. Однак, на підставі довіреності від 23 лютого 2016 року від імені позивача та його матері, яка померла в січні 2013 року, відповідач ОСОБА_9 здійснив відчуження вказаної квартири. Позивач не давав згоди на видачу такої довіреності, а в наданій нотаріусом копії паспорта не вклеєна фотографія в 45 років, тому паспорт є недійсним. З вересня 2013 року ОСОБА_4 не перебував на території України, він громадянин Російської федерації. В квітня 2016 року до нього зателефонували сусіди та повідомили, що в квартирі замінено замок та знаходяться сторонні люди. До поліції було подано заяву про шахрайські дії. Тому позивач просив визнати недійсною довіреність від 23 лютого 2016 року, укладену від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на ім»я ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В., зареєстровану в реєстрі за №157; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.04.2016 року укладений між ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_8, ОСОБА_4, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В., зареєстрований в реєстрі за №421; зобов'язавши нотаріуса внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, визнано недійсною довіреність від 23.02.2016 року, укладену від імені ОСОБА_4, ОСОБА_8, посвідчену приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В., зареєстровану в реєстрі за № 157; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.04.2016 року, укладений між ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4, ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В., зареєстрованим в реєстрі за №421. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 552,20 грн., з кожного.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_3 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України. Від позивача ОСОБА_4 двічі (08.01.2019 року та 11.01.2019 року) надійшло клопотання від 03.01.2019 року про те, що він обізнаний щодо слухання даної справи Дніпровським апеляційним судом 15.01.2019 року, просить проводити розгляд справи без його участі у судовому засіданні, у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити. ОСОБА_11, допущений місцевим судом до участі у даній справі у якості представника позивача, в судове засідання апеляційного суду не з»явився, сповіщений за останнім відомим місцем реєстрації по АДРЕСА_3, однак поштове відправлення повернулось без вручення; про зміну місця реєстрації проживання (перебування) ОСОБА_11 суду не повідомлено.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення місцевого суду та залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 42 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частиною 9 статті 62 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, встановлено, що довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про міжнародне приватне право" порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про міжнародне приватне право", документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Конвенція 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003.

За змістом статті 2 Конвенції кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка ратифікована із застереженням Законом України №240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, учасницями якої разом з іншими державами є Україна та Російська Федерація, документи, які на території однієї договірної сторони виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах її компетенції та за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших договірних сторін без будь-якого спеціального посвідчення.

У частинах першій та третій статті 10 Конституції України зазначено, що державною мовою в Україні є українська.

Статтею 7 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, закріплено принцип державної мови судочинства, згідно якої мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», в редакції, чинній на час подання позову, сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року у справі №1-1/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України «Про засади державної мовної політики» від 3 липня 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява у даній справі подана та підписана ОСОБА_7 з посиланням на те, що він є представником ОСОБА_4.

На підтвердження своїх повноважень представника ОСОБА_7 суду надано ксерокопію довіреності №50АА8099308 від 22.04.2016 року, яка містить реквізити посвідчення нотаріусом Подольського нотаріального округу Московської області Шестерневим М.В.; наявна копія відбитку печатки нотаріуса, що діє на території Російської Федерації (а.с. 18).

Вказана ксерокопія довіреності від 22.04.2016 року не містить ознак нотаріального посвідчення копії документу, не містить відміток щодо ознайомлення судді місцевого суду з оригіналом зазначеної довіреності. Інформації щодо проставлення апостиля довіреність від 22.04.2016 року також не містить.

Довіреність від імені ОСОБА_4 на представлення його інтересів ОСОБА_7 викладена російською мовою, однак ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції офіційний переклад зазначеної довіреності на українську мову не представлено, відповідний письмовий документ до матеріалів справи не долучено, що не відповідає вимогам ст. 7 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року (на час подання позову), та ч. ч. 1, 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», з відповідними змінами та доповненнями на час подання позову, за якими судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою; сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Отже, ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_7, станом на час подання даного позову, повноважень на представлення в судах України інтересів ОСОБА_4

Клопотань про надання суду відповідних доказів ОСОБА_4, ОСОБА_7 не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, встановивши, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності та договору купівлі-продажу квартири, подано та відповідну позовну заяву підписано ОСОБА_7, який на час подання позову не мав довіреності з належним перекладом українською мовою, не мав повноважень на ведення даної справи від імені ОСОБА_4 в судах України, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Колегія наголошує, що ОСОБА_4, після усунення умов, що стали підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно ( ч. 3 ст. 257 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 257, 259, 260, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблов Олександр Володимирович, про визнання недійсної довіреності та договору купівлі-продажу квартири - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді