Ухвала

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 223/628/17

провадження № 61-2623ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Міністерство внутрішніх справ України, про встановлення факту участі у бойових діях,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2019 року Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУМВС України в Донецькій області) подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року у вищезазначеній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

В касаційній скарзі ГУМВС України в Донецькій області зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 березня 2018 року їх апеляційну скаргу залишено без руху для надання заяв про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням поважних підстав для його поновлення та наданням платіжного доручення щодо сплати судового збору. Зазначена ухвала надійшла на адресу заявника 22 березня 2018 року. Ухвалою апеляційного суду від 03 квітня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження в зв'язку з тим, що заявником не усунено недоліки. Ухвалою апеляційного суду від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу залишено без розгляду та зазначено, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою в передбаченому законом порядку. 20 квітня 2018 року ГУМВС України в Донецькій області направило повторно апеляційну скаргу зі зміненими вимогами. 14 травня 2018 року апеляційним судом винесено ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження з посиланням на те, що у зазначеній справі вже наявна ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження від 03 квітня 2018 року. Ухвала від 14 травня 2018 року була оскаржена у Верховному Суді. Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року (яка надійшла на адресу ГУМВС України в Донецькій області 18 січня 2019 року) касаційну скаргу ГУМВС України в Донецькій області залишено без задоволення та зазначено, що ГУМВС України в Донецькій області не позбавлено права на звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду від 03 квітня 2018 року, а тому є підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки зазначені причини пропуску строку на касаційне оскарження не зумовлені особливими і непереборними обставинами, а відтак не є поважними.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У зв'язку з тим, що причини пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення такого строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, - надати строк для звернення до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення цього строку та наданням відповідних доказів.

Разом із цим касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується, та клопотання особи, яка подає скаргу.

Як вбачається з тексту касаційної скарги ГУМВС України в Донецькій області оскаржує ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року. Однак у прохальній її частині заявник просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року, а скасувати ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2018 року з направленням справи для продовження розгляду.

Враховуючи наведене, ГУМВС України в Донецькій області необхідно надати касаційну скаргу відповідно до кількості учасників справи, уточнивши, яке саме судове рішення він оскаржує.

Крім цього, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявником не додано до касаційної скарги документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

ГУМВС України в Донецькій області в касаційній скарзі зазначено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, яке обґрунтовано тим, що бюджетне фінансування очікується наприкінці січня 2019 року, а тому після надходження бюджетних призначень буде проведено оплату судового збору.

У задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

У зв'язку з цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю в них коштів, призначених для сплати судового збору, не є безумовною підставою для відстрочення сплати судового збору.

Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Враховуючи встановлений законом обов'язок сплатити судовий збір та відсутність у ГУМВС України в Донецькій області пільг щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду касаційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати касаційної скарги судовим збором) у даній справі дотримано.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу суду юридичною особою становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначається відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Станом на 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1 921 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у розмірі 1 921 грн має бути перерахований або внесений за реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, ЄДРПОУ - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО - 899998, рахунок отримувача - 6007, ККДБ - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).

Відповідно до частини другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення скарги без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 136, 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року за клопотанням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області неповажними.

У задоволенні клопотання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі відмовити.

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для цього та надання відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині надання уточненої редакції касаційної скарги із зазначенням того, яке саме судове рішення оскаржується, надання копій скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також надання квитанції (платіжного доручення) про сплату судового збору касаційна скарга буде визнана неподаною і повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук