ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/250/18

Головуючий у першій інстанції - Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/129/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_4,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

місце ухвалення рішення суду - місто Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 05 листопада 2018 року, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», яке в подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», звернулось з позовом до ОСОБА_4, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 24014,53 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 листопада 2013 року між банківською установою та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір на суму 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 13 лютого 2018 року виникла заборгованість у сумі 24014,53 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 3020,35 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 19374,44 грн та штрафи - 500 грн (фіксована частина) і 1119,74 грн (процентна складова).

Рішенням від 01 листопада 2018 року Корюківський районний суд позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив повністю. Стягнув з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 18 листопада 2013 року у сумі 24014,53 грн. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправомірність судового рішення та неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати (змінити) рішення суду та постановити нове, яким стягнути з неї на користь позивача заборгованість у сумі 11406,26 грн, з яких: 3020,35 заборгованості за кредитом; 7366,56 грн заборгованості по відсоткам та штрафи - 500 грн (фіксована частина) та 519,35 грн (процентна складова).

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що наданий банком розрахунок кредитної заборгованості містить не підтверджені доказами способи нарахування річних відсотків, що суперечить тарифам банка та Умовам і Правилам надання банківських послуг.

Відповідач вказує, що при відсотковій ставці 36 % річних банком було нараховано 19374,44 грн відсотків за 3,4 роки заборгованості, що майже у 6,5 разів більше тіла кредиту, на яке вони і нараховуються, а виходячи навіть з подвійної відсоткової ставки за вказаний термін на заборгованість за кредитом сума відсотків складатиме всього 7366,56 грн.

Зазначає, що суд не дав правової оцінки та не взяв до уваги наданий нею власний розрахунок заборгованості, жоден з її доводів на підтвердження вказаного розрахунку не тільки не був врахований судом, а навіть і не згадується у судовому рішенні.

Звертає увагу на той факт, що банком на запит суду не були надані виписки по рахункам, які по суті є допустимими та належними доказами правильного нарахування та обліку заборгованості, а наявна у матеріалах справи виписка по картці не є бухгалтерським документом.

Посилається на незаконність збільшення банком відсоткової ставки по кредиту до 43,2 %, оскільки у доданих до позову тарифах картки «Універсальна» зазначена базова відсоткова ставка 3 % на місяць, що складає 36 % річних. Доказів правомірного збільшення відсоткової ставки та повідомлення про це її позивачем надано не було. Крім того, у результаті неправильного розрахунку банком відсотків, сума процентної складової штрафу розрахована не вірно.

Також апеляційна скарга містить посилання на безпідставність заявлених банком вимог про стягнення пені, оскільки це суперечить приписам ст. 549 ЦК України та ст. 61 Конституції України.

У наданому відзиві представник АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що укладення між банком та відповідачем договору приєднання підтверджується змістом заяви, в якій позичальник своїм підписом приєдналась та зобов'язувалась виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах банку.

Представник зазначає, що у справі відсутні докази щодо того, що ОСОБА_4 зверталась до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, що свідчить про її згоду з усіма умовами укладеного договору, а фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманої кредитної картки підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_4

Стверджує, що збільшення відсоткової ставки з 30 % до 43,2 % річних відбувалось на підставі відповідних наказів банку, і про такі зміни, які повністю узгоджуються з Умовами та Правилами надання банківських послуг, банк повідомляв відповідача у спосіб, передбачений умовами договору, зокрема, у виписці про рух грошових коштів по картрахунку, а також шляхом надсилання відповідних SMS-повідомлень на мобільний телефон відповідача в порядку, передбаченому п.п. 1.1.2.3 та 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг.

Звертає увагу, що складений відповідачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору, зокрема порядку нарахування відсотків та фактичному розміру основного боргу по отриманих кредитних коштах, який на 26 вересня 2014 року (час, по який нараховує відсотки відповідач) становив 3382,46 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині визначеного до стягнення розміру процентів за користування кредитом та суми штрафу таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 24014,53 грн, яку в добровільному порядку позичальник не сплачує, тому вона підлягає відшкодуванню на користь позивача.

З висновком суду першої інстанції щодо існування заборгованості за кредитом погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

У справі встановлено, що 18 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 був укладений договір, згідно з яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кредитним лімітом 300 грн, з базовою процентною ставкою по кредиту у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Підписання вказаного договору підтверджується анкетою-заявою ОСОБА_4 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8, 9).

У анкеті-заяві відповідач засвідчила своїм підписом, що ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, та підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування у ПриватБанку. Також ОСОБА_4 погодилась, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, про що також свідчить її особистий підпис.

Відповідно до умов даного договору, позичальник зобов'язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг.

Як свідчить повідомлення АТ КБ «ПриватБанк», скероване до суду першої інстанції, ОСОБА_4 відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 18 листопада 2013 року отримала картку № НОМЕР_2, яка мала термін дії до останнього дня вересня 2017 року (а.с. 74).

Випискою по рахунку основної карти НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_4 за період з 01 січня 2013 року по 26 квітня 2018 року підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення кредиту (а.с. 70-72).

Матеріали, які були надані позивачем районному суду, містять фото відповідача з продуктом (кредитною карткою) банку, який видавався останній 18 листопада 2013 року (а.с. 73).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не зверталась.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову (п. 2.1.1.7.6).

Відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у зв'язку з чим станом на 13 лютого 2018 року утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку становить 24014,53 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 3020,35 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 19374,44 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1119,74 грн (а.с. 7).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з наданої банком виписки по основній картці № НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_4 за період з 01 січня 2013 року по 26 квітня 2018 року вбачається, що позичальником у зазначений період проводилось зняття готівкових коштів та часткове погашення заборгованості за кредитним договором від 18 листопада 2013 року (а.с. 70-72), що, на думку апеляційного суду, свідчить про підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Вказана виписка підтверджує несвоєчасне погашення кредиту відповідачем і наявність заборгованості за кредитом, яка за розрахунком банку на час звернення до суду становить 3020,35 грн та не оспорюється стороною відповідача.

Отже, за умови доведеності факту існування між сторонами грошового зобов'язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, тому ОСОБА_4 повинна сплатити позивачу суму заборгованості за кредитом. Вирішуючи питання про суму коштів, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача в рахунок кредитної заборгованості, слід врахувати наступне.

Перебіг строку позовної давності порушених прав АТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахованої та несплаченої відповідачем спірної суми кредитної заборгованості почався з наступного дня після закінчення строку дії картки - з 01 жовтня 2017 року, а банк звернувся до суду з позовом 18 лютого 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 3020,35 грн та у межах річного строку щодо стягнення штрафних санкцій.

При цьому, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов'язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_4 у наданому відзиві на позов (а.с. 47-50) зазначала про пропуск позивачем строку позовної давності, проте зі змісту документу вбачається, що таке посилання стосується лише нарахування пені та штрафних санкцій.

Ураховуючи, що про застосування загального трирічного строку позовної давності відповідачем відносно процентів за користування кредитом в суді першої інстанції не заявлено, період, за який має стягуватись заборгованість по відсоткам за користування кредитом, беручи до уваги умови договору, за якими проценти не нараховуються протягом 55 днів пільгового періоду, та строк дії картки - вересень 2017 року, апеляційним судом визначається з 26 грудня 2013 року по 30 вересня 2017 року (останній день строку дії картки).

При цьому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про неправомірність дій позивача щодо підвищення ним в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом, виходячи з наступного.

В укладеному між сторонами договорі встановлено фіксовану процентну ставку, оскільки умовами не передбачено умов і порядку зміни ставки в залежності від певних умов (індексів).

Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України та викладена у постанові у справ № 6- 1374 цс від 11 жовтня 2017 року.

За умовами укладеного між сторонами договору визначено право банку змінювати в односторонньому порядку тарифи (у тому числі процентну ставку) та встановлювати обов'язок клієнта у разі незгоди із зміненими тарифами звернутися до банківської установи з заявою про розірвання договору та погасити заборгованість у повному обсязі.

Разом із тим, на думку колегії суддів, зміна умов договору за змістом ст. 654 ЦК України має вчинятись у такій самій формі, що і договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Нормами ст. 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 638 цього кодексу договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

Таким чином, із змісту наведених норм випливає, що зміна кредитного договору щодо зміни процентної ставки має здійснюватися у письмовій формі шляхом надіслання зацікавленою особою відповідної пропозиції (оферти) у письмовій формі, а зміни набирають чинності з моменту акцепту пропозиції позичальником, що також має бути здійснена у письмовій формі.

Пункт 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг не містять відповідного порядку щодо направлення і прийняття сторонами пропозиції про зміну Тарифів, у тому числі процентної ставки, оскільки визначають, що ознайомитись зі зміненою процентною ставкою позичальник може лише у виписці банку, яку він зобов'язаний отримувати. При цьому, за змістом наведених вище Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник не має права відхилити змінену в односторонньому порядку банком процентну ставку, а у разі незгоди має право лише на розірвання договору з повною сплатою боргу. При цьому змінена процентна ставка розпочинає діяти відразу з моменту прийняття відповідного рішення Банком і не залежить від волі та волевиявлення позичальника.

Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг визначає можливість зміни тарифів банком в односторонньому порядку, тому є нікчемним щодо зміни процентної ставки банком в контексті положень ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається і він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, з урахуванням встановленої колегією суддів неправомірністю дій позивача щодо підвищення ним в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом, розрахунок процентів, які слід стягнути з ОСОБА_4 на користь банку, слід здійснювати, виходячи з встановленої умовами договору початкової ставки - 30 % на рік.

З наведених вище підстав відхиляються доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, відносно правомірності підвищення процентної ставки за кредитом та обізнаності відповідача про таке підвищення.

Крім цього, в ході розгляду справи апеляційний судом встановлено, що банком у позовній заяві безпідставно зазначено первісну відсоткову ставку за користування ОСОБА_4 кредитом у розмірі 36%, оскільки відповідач отримала кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». З наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 9) та його письмових пояснень до суду першої інстанції (а.с. 88 зворот) вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік).

Таким чином, за період з 26 грудня 2013 року по 13 лютого 2018 року відповідачу, виходячи із змінюваних ставок, остання з яких складала 43,2 %, банком нараховано проценти за користування кредитом на суму 19374,44 грн, яка має бути зменшена, враховуючи наведене вище, виходячи з незмінності ставки 30%.

Розрахунок, наведений відповідачем у апеляційній скарзі, покладений в основу судового рішення бути не може, оскільки не охоплює визначений апеляційним судом період, за який має бути нарахована відповідачу заборгованість за процентами за користування кредитом.

Отже, колегія суддів вважає, що за період з 26 грудня 2013 року по 30 серпня 2014 року базова відсоткова ставка позивачем нараховувалась у розмірі 30 %, заборгованість за процентами позивачем визначена у сумі 547,02 грн і відповідно у цій частині перерахуванню не підлягає.

З 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2017 року борг ОСОБА_4 по процентам, виходячи з 30% ставки методом факт/360, становить 2905,04 грн грн. Зазначена сума також підлягає зменшенню до 1034,75 грн, виходячи з того, що за наведений період відповідач згідно з розрахунком банку погасила заборгованість по процентам на суму 1870,29 грн (2905,04 - 1870,29 = 1034,75). Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 по процентам за користування кредитом за період з 26 грудня 2013 року по 30 вересня 2017 року складає 1581,77 грн (547,02 грн за період з 26 грудня 2013 року по 30 вересня 2014 року + 1034,75 грн за період з 1 вересня 2014 року по 30 вересня 2017 року), які слід з неї стягнути на користь позивача.

Відповідно підлягає перерахуванню визначена позивачем до стягнення процентна складова штрафу, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Указані розміри штрафів продубльовано п. 5 Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

З урахуванням цього та наведених апеляційним судом сум заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами за користування кредитом, процентну складову штрафу слід визначити з розрахунку загальної суми боргу, належного до стягнення з ОСОБА_4, а саме 230,11 грн, що становить 5% від загальної суми боргу(3020,35 грн + 1581,77 грн).

Виходячи з наведеного вище, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а визначена судом першої інстанції сума процентів за користування кредитом та штрафів - зменшенню.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність заявленої АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення пені не беруться до уваги апеляційного суду, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялись, про що свідчить зміст позовної заяви.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Ухвалою від 11 грудня 2018 року про відкриття апеляційного провадження Чернігівський апеляційний суд відстрочив ОСОБА_4 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_4: на користь АТ КБ «ПриватБанк» 319,16 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та на користь держави - 586,75 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року - змінити.

Викласти абзаци перший, другий, третій резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість по кредитному договору б/н від 18 листопада 2013 року в сумі 5332 (п'ять тисяч триста тридцять дві) грн 23 коп., з яких 3020 (три тисячі двадцять) грн 35 коп. - заборгованість за кредитом, 1581 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят одна) грн 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 (п'ятсот) грн - штраф (фіксована частина), 230 (двісті тридцять) грн 11 коп. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) 319 (триста дев'ятнадцять) грн 16 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави 586 (п'ятсот вісімдесят шість) грн 75 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь держави 2056 (дві тисячі п'ятдесят шість) грн 25 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: