Справа № 127/4533/19
Провадження № 6/127/92/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

при секретарі судового засідання Середі Ю.В.,

за участю приватного виконавця: ОСОБА_1,

розглянувши подання приватного виконавця ОСОБА_1 Виконавчого округу Вінницької області про примусове проникнення до житла ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло подання приватного виконавця ОСОБА_1 Виконавчого округу Вінницької області, про примусове проникнення до житла ОСОБА_2. Подання мотивоване тим, що 19.11.2018 року від Голови правління ПАТ «ВЕРНУМ БАНК» ОСОБА_3 надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 №2744 від 29.10.2018 року про звернення стягнення на майно ОСОБА_2, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, для задоволення вимог ПАТ «ВЕРНУМ БАНК».

19.11.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 57726646 з примусового виконання зазначеного виконавчого документу, копія якої була надіслана боржнику.

30.11.2018 року приватному виконавцю надійшла заява від стягувача про зміну адреси квартири, на яку згідно виконавчого документу необхідно звернути стягнення. Так, рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради №1663 від 30.07.2015 року та №1495 від 22.06.2017 року адресу: АДРЕСА_1, було змінено на адресу: АДРЕСА_2.

11.12.2018 року приватним виконавцем здійснювався вихід за адресою: АДРЕСА_2, однак провести виконавчу дію з опису й арешту вказаної квартири не вдалося, так як двері ніхто не відчинив. Ознак наявності людей в квартирі не було виявлено. В той же день, під час спілкування з працівником КПП ОСББ «Версаль» ОСОБА_5 була отримана інформація, що ОСОБА_6 після смерті її чоловіка припинила постійно проживати за даною адресою. Останні шість місяців час від часу приїздить туди на різних автомобілях та в різний час доби. Приватним виконавцем була залишена вимога щодо необхідності присутності боржника в квартирі на 17.12.2018 року.

17.12.2018 року приватному виконавцю потрапити до вказаної квартири не вдалося, оскільки вхідні двері ніхто не відчиняв. Разом з тим, вимогу виконавця на місці її залишення виявлено не було. Того ж дня, під час телефонної розмови з директором ОСББ «Версаль» приватним виконавцем було висловлено прохання повідомити боржнику ОСОБА_2 про необхідність її явки 24.12.2018 року за вказаною адресою для проведення виконавчої дії. Також приватним виконавцем була надіслана боржнику вимога щодо необхідності її присутності в квартирі на 24.12.2018 року.

24.12.2018 року приватному виконавцю потрапити до вказаної квартири знову не вдалося, так як вхідні двері ніхто не відчинив. Разом з тим, до приватного виконавця подзвонив адвокат боржника та повідомив, що доступ до квартири боржник не надаватиме і що вона планує оскаржувати виконавчий документ та постанову про відкриття виконавчого провадження.

Також, 18.01.2019 року приватний виконавець здійснював вихід за вказаною адресою, проте двері ніхто не відчинив.

Згідно з інформацією відповідних уповноважених органів, у боржника відсутнє майно, що підлягає державній реєстрації, окрім вищевказаної квартири.

По теперішній час боржником не здійснено жодних дій щодо виконання виконавчого документа, пояснення відносно невиконання рішення не надавались, що свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення, а ненадання доступу до квартири намагання затягнути виконавче провадження.

На підставі наведеного вище, з метою своєчасного та повного задоволення грошових вимог стягувача за виконавчим провадженням № 57726646 існує необхідність в проникненні до житла боржника, тому приватний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Приватний виконавець ОСОБА_1 в судовому засіданні подання підтримав, просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні подання слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Також п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче проваджен6ня» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Судом встановлено, що 19.11.2018 року від Голови правління ПАТ «ВЕРНУМ БАНК» ОСОБА_3 надійшла приватному виконавцю ОСОБА_1 заява про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 №2744 від 29.10.2018 року про звернення стягнення на майно ОСОБА_2, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, для задоволення вимог ПАТ «ВЕРНУМ БАНК».

19.11.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 57726646 з примусового виконання виконавчого напису № 2744, виданого 29.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та направлено за вих № 333 примірник постанови на адресу боржника для виконання та стягувачу для відома.

19.11.2018 року приватний виконавець керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про арешт майна боржника та направив боржнику за вих. № 336.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 19.11.2018 року встановлено, що за боржником зареєстровані: квартира за адресою: АДРЕСА_3.

Також, згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України № від 21.11.2018 року, інформація стовно ОСОБА_2, про суми доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентством на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України № від 20.11.2018 року, інформація стовно ОСОБА_2, про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах України боржником юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила.

Крім того, з відповіді Пенсійного фонду України № від 19.11.2018 року, інформацію стовно ОСОБА_2, про отримання нею пенсії та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами щодо останнього місця роботи, не знайдено.

Згідно з відповіддю Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 0101/35963 від 03.12.2018 року, станом на 30.09.2018 року інформація про володіння ОСОБА_2 значними пакетами акцій емітентів, акцій приватних акціонерних товариств та публічних акціонерних товариств, відсутня.

Відповідно до відповіді Державної служби морського та річкового транспорту України від 14.12.2018 року, записи щодо суден, власником або судновласником яких є ОСОБА_2 відсутня.

Крім того, приватним виконавцем було зроблено ще ряд запитів в державні органи, з відповідей яких встановлено, що за ОСОБА_2 сільськогосподарська техніка, транспортні засоби, земельні ділянки - не зареєстровані.

Слід зазначити, що 30.11.2018 року приватному виконавцю надійшла заява від стягувача про зміну адреси квартири, на яку згідно з виконавчим документом необхідно звернути стягнення. Так, рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради №1663 від 30.07.2015 року та №1495 від 22.06.2017 року адресу: Вінницька область, Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. С.Наливайка, 36, було змінено на адресу: м. Вінниця, вул. Отамана Сітка, буд. 8.

11.12.2018 року, 17.12.2018 року, 24.12.2018 року приватним виконавцем здійснювався вихід за адресою знаходження майна боржника, а саме: АДРЕСА_2, але двері квартири ніхто не відчинив. Ознак наявності людей в квартирі не було виявлено. Державним виконавцем залишено вимогу.

Також 18.01.2019 року приватним виконавцем здійснювався вихід за вищевказаною адресою, проте двері квартири ніхто не відчинив. Разом з тим, з середини квартири доносилися характерні звуки, що вказують на перебування там людей.

Суд звертає увагу, що акти приватного виконавця від 17.12.2018 року та від 24.12.2018 року було складено без участі понятих та в них відсутні відмітки про наявність/відсутність: стягувача, боржника, понятих. В акті від 18.01.2019 року відсутні відмітки про наявність/відсутність стягувача та боржника під час його складання.

Як вбачається з отриманої відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання за № 313/1335 від 25.01.2019 року, станом на 25.01.2019 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Також в даній відповіді звернуто увагу, що дана інформація була актуальна станом на 4 квітня 2016 року.

Також, до матеріалів подання не долучено належних та допустимих доказів, що боржник на даний час проживає та зареєстрована за адресою, яка зазначена у виконавчому документі, враховуючи перейменування адреси.

Разом з тим, суд звертає увагу, що приватним виконавцем до матеріалів подання не долучено належних та допустимих доказів, які б свідчили, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження. Зокрема, в матеріалах подання, наданих приватним виконавцем до суду, відсутні докази належного повідомлення боржника про відкриття провадження, а також про дату, час та місце вчинення виконавчих дій та не додано доказів на підтвердження того, що боржник отримала процесуальні документи виконавця та виклики до приватного виконавця.

Суд не приймає до уваги інформацію, яка зазначена в акті приватного виконавця від 24.12.2018 року про те, що йому зателефонував адвокат боржника ОСОБА_2 та повідомив, що доступ до квартири боржник не надаватиме і планують оскаржити виконавчий документ та постанову про відкриття виконавчого провадження в суді. Так, даний акт було складено одноособово приватним виконавцем ОСОБА_1, без участі понятих та стягувача, які б могли підтвердити дійсність даної розмоги. Жодних інших доказів на підтвердження факту спілкування приватного нотаріуса з адвокатом боржника, подання не містить.

Крім того, звертаю увагу, що зазначені матеріали подання не містять документів про отримання боржником вимог про здійснення виходу приватним виконавцем за адресою боржника для здійснення виконавчих дій.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Статтею 30 Конституції України визначено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено у Конституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

У рішенні Європейського суду "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року визначено що за змістом пункт 1 статті 6 Конвенції та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (справа "Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява № 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, § 66). У справі "Кайсин проти України" Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обовязкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі "Бурдов проти Росії" Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є не відємною стадією процесу правосуддя.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного чи приватного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_2 перешкоджала вільному доступу приватного виконавця до житла. Додані до подання акти приватного виконавця, вище досліджені, не можуть вважатися таким доказами, оскільки в них вказано лише про те, що двері в квартиру ніхто не відкрив, що ніяким чином не свідчить про перешкоджання боржника вільному доступу приватного виконавця до свого житла.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту умисного створення перешкод з боку ОСОБА_2 для проведення виконавчих дій приватним виконавцем суду не представлено.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що матеріали подання про примусовий вхід до житлового приміщення не містять даних про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та перешкоджає вчиненню виконавчих дій.

Також суд звертає увагу, що матеріали подання не містять доказів повноважень приватного виконавця ОСОБА_1 Виконавчого округу Вінницької області.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що подання є необґрунтованим та передчасним, оскільки в силу ч. 2 ст. 30 Конституції України проникнення до житла чи іншого володіння є крайньою мірою та одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов'язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння, а тому подання приватного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 76-81, 83, 260-261, 353-354, 439 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання приватного виконавця ОСОБА_1 Виконавчого округу Вінницької області про примусове проникнення до житла ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складений 15.02.2019 року.

Суддя: