Постанова

Іменем України

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 645/5462/16-ц

провадження № 61-35345св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Руденко Оксана Євгенівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова в складі судді Горпинич О. В. від 16 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І. від 02 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Руденко О. Ж., про визнання заяви недійсною, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 01 грудня 2009 року до 20 грудня 2016 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - Влада. 30 січня 2014 року ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за відповідачем. При укладенні договору купівлі-продажу у нотаріуса Руденко О. Є . вона підписала заяву про те, що квартира придбавається за особисті кошти ОСОБА_2 . Просила визнати заяву від 30 січня 2014 року, що зареєстрована в реєстрі за № 165 недійсною, визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частину вищевказаної квартири.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивував тим, що спірну квартиру придбав за кошти, отримані в борг у ОСОБА_4 , позивач участі у придбанні майна не приймала, оскільки займалася розширенням власного бізнесу. При укладенні договору купівлі-продажу нотаріусом були роз`яснені правові наслідки написання ОСОБА_1 заяви та подальший правовий режим придбаного майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічним позовом ОСОБА_2 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та доведено, що спірна квартира придбана саме за особисті грошові кошти ОСОБА_2 , а тому його вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку із чим суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її поділу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування, з мотивів викладений в апеляційній скарзі, немає.

Узагальнені доводи касаційної скарги

ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно витлумачені покази свідків та факт її перебування на час підписання спірної заяви в медичній установі.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 645/5462/16-ц з Фрунзенського районного суду м. Харкова. Зупинено дію рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до закінчення касаційного провадження.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2009 року, який 20 грудня 2016 року розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу від 30 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О. Є., ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Договір містить посилання на те, що купівлю квартири здійснено за рахунок коштів, що належали покупцю на праві приватної власності (справжність підпису на відповідній заяві дружини покупця засвідчено приватним нотаріусом Руденко О. Є. 30 січня 2014 року.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно нотаріально посвідченого договору, спірна квартира придбана ОСОБА_2 за особисті кошти, про що зазначила позивач у відповідній заяві.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що під час подачі заяви, вона перебувала у медичній установі, висновків судів попередніх інстанцій про придбання майна за особисті кошти відповідача, не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи наведені у касаційній скарзі зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обгрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Оскільки оскаржувані рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2018 року зупинено дію рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому дія вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун