КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/2184/18 Головуючий у суді першої інстанції: Мазка Н.Б.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8466/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, третя особа Начальник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) роботодавця, виплату допомоги по тимчасовій втраті працездатності, поновлення на роботі та виплату заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

30 липня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області та просив:

- визнати поважними причини пропуску місячного строку для звернення в суд у спорах про поновлення на роботі та компенсації втраченого заробітку у зв`язку з вимушеним прогулом;

- визнати протиправними рішення Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області, прийняті у формі протоколу №7 від 26.02.2018 та протоколу №13 від 21.03.2018 ;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області виплатити соціальну допомогу по тимчасовій втраті працездатності станом на 23.07.2018, що становить 16 249.28 грн та включає в себе заборгованість по виплаті допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності: за період з 02.02.2018 по 19.02.2018, яка підтверджується лікарняним листом серії АДІ №125492 в розмірі 4277,54 грн, за період з 20.02.2018 по 09.03.2018 , яка підтверджується лікарняним листом серії АДІ №896255 в розмірі 7700,00 грн, за період з 12.03.2018 по 21.03.2018, яка підтверджується лікарняним листом серії АДІ №896962 в розмірі 4271,74 грн;

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області в частині звільнення, скасувати наказ про звільнення від 26.02.2018 №81-к та поновити на посаді головного спеціаліста фінансового контролю та аудиту Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 23.03.2018 в сумі 266032,06 грн;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн;

- судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2423,90 грн, витрати на правову допомогу 6700,00 грн стягнути з відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2018 в результаті нещасного випадку, що стався за адресою: місто Київ , вул. Боричів Тік, 30 , при виконанні службових обов`язків він був підданий насильницькому нападу зі сторони свого колеги ОСОБА_3 , в наслідок чого отримав тілесні ушкодження легкого ступеню. За фактом спричинення тілесних ушкоджень Подільським управлінням ГУ НП в місті Києві порушено кримінальну справу за №70000402 від 02.02.2018.

Нещасний випадок призвів до тимчасової втрати працездатності в період з 02.02.2018 по 19.02.2018 та з 20.02.2018 по 21.03.2018 перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується:

- листком непрацездатності серії АДІ №125492, виданим в лікувально-діагностичному центрі «Добробут», період лікування з 02.02.2018 по 19.02.2018 ;

- листком непрацездатності серії АДІ №896255, виданим «Макарівським центром первинної медико-санітарної допомоги», період лікування з 20.02.2018 по 09.03.2018 ;

- листком непрацездатності серії АДІ №896962, виданим Комунальним закладом «Макарівський центр первинної медико-санітарної допомоги», період лікування з 12.03.2018 по 21.03.2018.

Про кожен факт лікування своєчасно повідомляв керівництву.

Але 26.02.2018 його було звільнено з роботи на підставі наказу від 26.02.2018 №821-к за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. 06.03.2018 він отримав від відповідача лист за 07/478 від 26.02.2018 про необхідність отримання трудової книжки.

По закінченню лікування згідно останньому листку непрацездатності серії АДІ №896962, виданого Комунальним закладом «Макарівський центр первинної медико-санітарної допомоги», 22.03.2018 з`явився за основним місцем роботи до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області з метою передачі оригіналу лікарняного листка для нарахування допомоги за відповідний період, а саме: з 12.03.2018 по 21.03.2018, проте йому було запропоновано отримати трудову книжку у відділі по роботі з персоналом та ознайомиться з наказом про звільнення.

Задля з`ясування всіх об`єктивних причини звільнення було прийнято рішення про оскарження дій посадових осіб відповідача до вищестоящих контролюючих органів, а саме:

- 26.03.2018 до Державної служби України з питань праці подавалась скарга на дії (бездіяльність) посадових осіб Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області з вимогою здійснити інспекційне відвідування для перевірки додержання законодавства про працю;

- 30.05.2018 отримана відповідь від ГУ Держпраці у Київській області від 11.05.2018 про результат розгляду скарги, де фактично зазначено, що підняте питання має ознаки трудового спору, які в порядку ст.221, 232 КЗпП України підлягає безпосередньому розглядові у суді;

- 03.04.2018 до Виконавчої дирекції ФССУ у Київській області була подана скарга на дії (бездіяльність) посадових осіб Управління виконавчої служби ФССУ у Київській області;

- 08.05.2018 за результатами розгляду скарги та в межах компетенції Виконавча дирекція ФССУ у Київській області письмово повідомила про те, що комісія із соціального страхування при прийнятті своїх рішень про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності та відмову у наданні такої допомоги керувалась результатами перевірок обґрунтованості видачі листків непрацездатності Управління виконавчої дирекції ФССУ у місті Києві та Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області, що відповідає нормам чинного законодавства;

- 05.06.2018 до Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області був направлений адвокатський запит з проханням надати інформацію та її документальне підтвердження, зокрема щодо результатів перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності серії АДІ №125492 (02.02.2018 - 19.02.2018), АДІ №896255 (20.02.2018 - 09.03.2018), АДІ №896962 (12.03.2018 - 21.03.2018), а саме: протоколи засідань, акт перевірки, накази про проведення перевірок, листи-звернення про проведення перевірки тощо;

- 03.07.2018 від Управління виконавчої дирекції ФССУ у Київській області надійшла відповідь №06/1340 від 26.06.2018 з доданими документами.

В період з 04.07.2018 по 20.07.2018 ним вжитий ряд заходів направлених на збір та аналіз доказів, які підтверджують протиправність та безпідставність тверджень відповідача про необґрунтованість всіх лікарняних листків, наданих йому для виплати допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) роботодавця, виплату допомоги по тимчасовій втраті працездатності, поновлення на роботі та виплату заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу. Зокрема зупинився на тому, що його довіритель невчасно отримав копію рішення суду. Коротко виклав зміст судового рішення, норми права та мотиви з яких суд відмовив у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності. А також зупинився щодо відмови судом у позовних вимог про визнання протиправними рішень відповідача прийнятих у формі протоколу №7 від 26.02.2018 року та протоколу №13 від 21.03.2018 року, суд вважав, що вони не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що позивачем належними доказами не доведений факт порушення законодавства при прийнятті вказаних рішень. У зв`язку з чим не підлягають задоволенню і позовні вимоги про виплату соціальної допомоги по лікарняним листкам. Звернув увагу на мотиви суду щодо відмови у позовних вимогах про стягнення витрат на правову допомогу та про стягнення моральної шкоди. За таких обставин, позивач вважає рішення суду першої інстанції необгрунтованим, таким що ухвалене за наслідками неповного з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. На думку представника позивача, судом помилково зроблено висновок про те, що причини пропуску строку позовної давності слід вважати неповажними, оскільки задля з`ясування всіх об`єктивних причин звільнення, ОСОБА_2 було прийнято рішення про оскарження дій посадових осіб відповідача до вищестоящих контролюючих органів. Але судом не надано належної правової оцінки доводам позивача щодо поважності причин пропуску місячного строку. Якщо проаналізувати всі дії ОСОБА_2 , їх можна розцінити як намагання в позасудовому (альтернативному) порядку з`ясувати всі обставини його незаконного звільнення для того, щоб звернутися до суду за захистом своїх порушених прав виключно з обґрунтованим позовом. Зазначені обставини заслуговують на те, щоб визнати причини пропуску місячного строку для звернення в суд з заявою про поновлення на роботі поважними. При цьому, виклав судову практику Верховного Суду. Просив звернути увагу, що надані позивачем в підтвердження факту свого лікування Листки непрацездатності є чинними, вони не визнавалися недійсними, тобто є такими що породжують правові наслідки, зокрема заборону звільнення за ст. 40 КЗпП України. Однак, суд першої інстанції не приділив цьому належної уваги, та лише формально послався на сумнівні результати неправомірних перевірок обґрунтованості Листків непрацездатності без належної аргументації своїх висновків, викладених в оскаржуваному рішенні. Судом не досліджено належним чином всіх обставин справи, зокрема тих, які стосуються порядку прийняття відповідних (рішень) згідно Протоколів №7 та №13, а також правові підстави прийнятих протокольних рішень, які не відповідають принципам законності та справедливості по відношенню до позивача. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то наголошував на тому, що відповідачем було грубо порушено право ОСОБА_2 на працю, гарантованого державою України шляхом незаконного звільнення в період перебування його на лікуванні (тимчасової втрати працездатності), що заборонено в силу ч. 4 ст. 40 КЗпП України, чим завдано моральних страждань. Витребування доказів ( у задоволенні клопотання було відмовлено) історії хвороби позивача у відповідні періоди безпосередньо під час судового розгляду дозволили б суду та його учасникам більш вірно сприйняти фактичні обставини справи, на які посилається відповідач зокрема та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення в силу вимог ст. 263 ЦПК України. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області в особі адвоката Горбоконь Валерія Юрійовича зазначив, що управління не визнає позовних вимог, а відтак вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду законним. Зокрема вказував, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду на 130 днів після дня видачі трудової книжки та копії наказу про звільнення. І судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідачем пропущені строки на звернення до суду з трудовим спором, а пропущення строку для звернення до суду є підставою для відмови у позові. Висновки суду, що звернення позивача зі скаргами, витребування інформації, вимоги проведення перевірок могли мати місце і після пред`явлення позову, і ніяким чином не переривають, не зупиняють строки звернення до суду з позовом, і на думку представника відповідача, відповідають вимогам статті 233 КЗпП України. Крім того, обгрунтованість видачі листків непрацездатності позивачу ретельно перевірялася управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві і встановлені факти їх видачі визнані необгрутованими. Зауважив, що за наслідками припинення трудових відносин з головним спеціалістом відділу фінансового контролю та аудиту (позивачем) в управлінні відповідача відбулось проведення інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Київській області на предмет додержання законодавства про працю України у зв`язку із зверненням звільненого працівника, який вважає, що його трудові права були порушені. За результатами перевірки вищезазначеним територіальним органом Державної служби України з питань праці, який здійснює нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю від 11 травня 2018 року № КВ346/72АВ, в якому зазначено, що порушень звільнення головного спеціаліста відділу фінансового контролю та аудиту не встановлено. Звернув увагу, що правових підстав до задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та правничої допомогу немає, як не підтверджених належними доказами. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання третя особа ОСОБА_4 - Начальник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку третьої особи ОСОБА_4 в судове засідання, який про час та місце розгляду справи повідомлявся, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області для участі у справі направив 4-х своїх представників.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з вимог п. 4 ч. 1 ст. 40, 233, 237-1 КЗпП України та того, що останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права з пропуском строку позовної давності і не надав суду належних та допустимих доказів поважності їх пропуску.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду у повній мірі відповідає вказаним вимогам цивільного процесуального права.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ОСОБА_2 - позивач у справі відповідно до запису №6 трудової книжки (а.с.10) наказом №241-к від 31.07.2017 відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області був призначений на посаду головного спеціаліста відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту в порядку переведення з 01.08.2017, наказом №636-к від 19.12.2017 переведений на посаду головного спеціаліста відділу фінансового контролю та аудиту з 02.01.2018 (запис трудової книжки №7).

Наказом №81-к від 26.02.2018 (а.с. 13) ОСОБА_2 був звільнений з посади головного спеціаліста відділу фінансового контролю та аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області 26 лютого 2018 року за прогули, скоєні з 20.02.2018 по 26.02.2018 відповідно до п.4 частини першої ст. 40 КЗпП України про що свідчить запис №8 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 на його ім`я.

Листом №07/478 від 26.02.2018 відповідач повідомив позивача про необхідність отримання трудової книжки у зв`язку з розірванням 26.02.2018 з ним трудового договору відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за місцем роботи або надати згоду на відправлення трудової книжки поштою (а.с.20, 21).

Починаючи з 02 лютого 2018 року і по 21 березня 2018 року позивач перебував на листах непрацездатності, виданих різними медичними установами.

З листка непрацездатності серії ВДІ №125492 , виданого ТОВ «Медичний центр «Добробут», розташованого за адресою: м.Київ, вул.М.Мишина, 3, відкритого 02.02.2018 на ім`я ОСОБА_2 , вбачається причина непрацездатності: нещасний випадок на виробництві та його наслідки. Режим лікування визначений - амбулаторний, діагноз травма, але яка встановити неможливо, оскільки в тому місці стоїть відтиск печатки, до роботи слід стати 20.02.2018 (а.с.14).

З акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 01.02.2018 о 13.34 годині в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, від 23.02.2018 вбачається, що наказом від 02.02.2018 №50 управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області утворена комісія для проведення розслідування нещасного випадку. Комісія з розслідування нещасного випадку з`ясувала, що конфлікт між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (працівниками управління) виник на ґрунті звинувачень останнього у несанкціонованому (без відома ОСОБА_3 ) доступу до його персонального комп`ютера і встановлення програмного забезпечення для віддаленого стеження за його діями. Комісія прийшла до висновку про те, що нещасний випадок з головним спеціалістом відділу фінансового контролю та аудиту Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області ОСОБА_2 не визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, оскільки він не підпадає під обставини, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом згідно з п.15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку випадків, захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №2132. Нещасний випадок стався під час перебування потерпілого на території підприємства протягом перерви для відпочинку та харчування, яка встановлена згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку (в неробочий час); настання нещасного випадку не пов`язане з впливом небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком. Згідно з поясненнями потерпілого і свідків, заподіяння тілесних ушкоджень сталося під час з`ясування стосунків невиробничого характеру. По даному нещасному випадку акт за формою Н-1 не складається (а.с.22 зворот - 26).

З листка непрацездатності серії АДІ №896255, виданого Комунальним закладом «Макарівський центр первинної медико-санітарної допомоги», відкритого 20.02.2018 на ім`я ОСОБА_2 , не вбачається ні первинний ні заключний діагноз. В розділі причина непрацездатності вказане - загальне захворювання. Режим лікування амбулаторний. Стати до роботи 10.03.2018 (а.с.31).

З листка непрацездатності серії АДІ №896962 , виданого Комунальним закладом «Макарівський центр первинної медико-санітарної допомоги», відкритого 12.03.2018 на ім`я ОСОБА_2 , з якого не вбачається ні первинний ні заключний діагноз. В розділі причина непрацездатності вказане - загальне захворювання. Режим лікування амбулаторний. Стати до роботи 22.03.2018 (а.с.34).

Листом на ім`я ОСОБА_2 №44/2-Ф-1489-211 від 11.05.2018 з Головного управління Держпраці у Київській області на звернення щодо можливого порушення законодавства про працю з боку посадових осіб Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області повідомлено про те, що підняте питання має ознаки трудового спору, які в порядку ст.221, 232 КЗпП України підлягають безпосередньому розглядові у суді (а.с.41-43)

Листом за №11-14/Ф-579з-938 від 27.04.2018 Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 , повідомлено, що була розглянута скарга останнього за вх.№Ф-579 від 03.04.2018, та зазначено, що з метою неупередженого та об`єктивного розгляду скарги в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області витребувана інформація щодо порушених в скарзі питань. За результатами перевірок листки непрацездатності серії АДІ №125492 за період з 02.02.2018 по 10.02.2018 , серії АДІ №896255 за період з 20.02.2018 по 09.03.2018 визнані виданими необґрунтовано. Комісія з соціального страхування при прийнятті своїх рішень при призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності та про відмову у видачі такої допомоги керувалась результатами перевірок обґрунтованості видачі листків непрацездатності Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, що відповідає нормам чинного законодавства (а.с.44-46).

Листом за №06/1340 від 26.06.2018 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області з доданими до нього документів на ім`я адвоката ОСОБА_1 на адвокатський запит від 05.06.2018 , зазначено, що листок непрацездатності серії АДІ №896962, виданий Комунальним закладом «Макарівський центр первинної медико-санітарної допомоги Київської області» з 12.03.2018 по 21.03.2018 комісією соціального страхування Управління не розглядався у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 з 26.02.2018 не перебував у трудових відносинах з Управлінням (а.с.53-60).

Відповідно протоколу №7 засідання комісії із соціального страхування Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області від 26.02.2018, прийнято рішення про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_2 по листку непрацездатності АДІ №125492, причина непрацездатності зазначена за номер 5 - невиробнича травма; період непрацездатності з 02.02.2018 по 10.02.2018. Кількість днів, що підлягають оплаті 8 днів, в тому числі за рахунок коштів Фонду - 4. Також прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги ОСОБА_2 за листоком непрацездатності АДІ №125492 за період непрацездатності з 02.02.2018 по 19.02.2018, що становить 9 днів, що не підлягають оплаті. Причина відмови в призначенні допомоги - необґрунтоване продовження листка непрацездатності (лист управління виконавчої дирекції Фонду у м.Києві від 26.02.2018 №1073-8.4 (а.с.175, 176).

Згідно протоколу №13 засідання комісії із соціального страхування Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області від 21.03.2018, відмовлено в призначенні допомоги ОСОБА_2 за листком непрацездатності АДІ №896255 за період непрацездатності з 20.02.2018 по 09.03.2018, що становить кількість днів - 18. Причина відмови в призначенні допомоги - необґрунтована видача та порушення в оформленні листка непрацездатності (а.с.177).

В довідці №116 Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги зазначено про те, що ОСОБА_2 01.02.2018 перебував в приймальному відділенні з 14.30 години до 15.00 години. Був оглянутий черговим лікарем нейрохірургом, висталений діагноз: забій та саднина обличчя лівої половини. Зроблено Rо-гр черепа. Пацієнт відмовився від аналізу крові на вміст алкоголю. Копія огляду чергового лікаря нейрохірурга додається (а.с.200, 202).

Згідно огляду чергового лікаря нейрохірурга від 01.02.2018, ОСОБА_2 на момент огляду мав скарги на головний біль. Діагноз: забій та садна обличчя лівої половини. Встановлено: адекватний. Вербальний контакт повний. Фотореакція жива. Обличчя симетричне. Ковтання норма. Чутливість збережена. Рухи збережені. Проби Ромберга стійкий. Було проведено Rо-гр черепа - без кістково-травматичних змін. Без патології. Кров на алкоголь не хотів здати (а.с.202).

Відповідно довідці №274 від 02.02.2018, виданої Київською міською лікарнею №12, ОСОБА_2 звертався до приймального відділення щелепно-лицевої хірургії №1 02.02.2018, був встановлений діагноз: скол коронки 26 зуба, забій 41 зуба, саднина лівої щоки. Проведений огляд та обробка саднин. Рекомендовано: рідка дієта два тижня; консультація терапевта стоматолога. В графі «Потребує звільнення від заняття працею (навчання) на ___ діб, з ____ по __» - запис відсутній (а.с.201).

Отже, всі зазначені та перелічені докази свідчать про те, що відповідач до того, як прийняти відповідні рішення, які випливають з трудових правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем, провів ретельну перевірку подіям, які мали місце, починаючи з 01.02.2018 і до звільнення позивача з роботи 26.02.2018 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 своєї постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.09.2017 по справі №6-1412цс17, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

Розглядаючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з вимог ч.4 ст.40 КЗпП України, коли не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, але при цьому виходив з вимог ст. 233 КЗпП України щодо строків позовної давності.

Ст. 233 Кодексу Законів про працю України встановлює строки звернення за вирішенням трудових спорів до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Тобто, стаття 233 КЗпП України запроваджує для звернення до суду щодо вирішення трудових спорів максимально скорочені строки, а саме:

для працівників у спорах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки;

для працівників у інших трудових спорах - тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, за змістом вказаної норми ч. 1 ст. 233 КЗпП України початок перебігу місячного строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення відповідних виплат за час вимушеного прогулу, які є похідними від основних вимог про незаконне звільнення, пов`язаний з фактом обізнаності працівника про порушення свого права, і цей строк починає вираховуватися від дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у тому числі із наказу про звільнення чи трудової книжки. У даному питанні визначальним є саме обізнаність працівника про конкретні обставини порушення його прав та можливість внаслідок цього звернутися до суду із обґрунтованим позовом.

З огляду на наявність у позивача листа керівника підприємства №07/478 від 26.02.2018, яким його було повідомлено про необхідність отримання трудової книжки у зв`язку з розірванням 26.02.2018 з ним трудового договору відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за місцем роботи або надати згоду на відправлення трудової книжки поштою (а.с.20, 21), а також отримання ним 22.03.2018 зазначених документів, у позивача були всі необхідні документи для вчасного звернення до суду у передбачений для таких випадків ч. 1 ст. 233 КЗпП України місячний строк. Той факт, що поважними причинами пропуску строку (позов пред`явлений 30 липня 2018 року, тобто через 5-ть місяців і 2-а дні після звільнення та 4-ри місяці 9-ть днів після ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки) є намагання позивача в позасудовому порядку з`ясувати обставини звільнення для того, щоб звернутись до суду виключно з обґрунтованим позовом правового значення у даному випадку для своєчасного звернення до суду не має, оскільки звернення із скаргами, витребування інформації, вимоги проведення перевірок могли мати місце і після пред`явлення позову, і ніяким чином не переривають, не зупиняють строки звернення до суду з позовом.

Крім того, норми цивільного процесуального права, ст. 177 ЦПК України, не зобов`язують позивача за позовом, що виникає з трудових правовідносин додавати до позовної заяви копій документів, що підтверджують позовні вимоги, а при наявності у позивача ускладнень у наданні документів на підтвердження своїх вимог він вправі з цих підстав звернутися до суду із відповідною заявою про їх витребування, що позивач, не міг знати, оскільки як свідчать матеріали справи, він отримував правову допомогу юриста.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 237-1 КЗпП України вказує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав її настання (налічується чотири), а саме вини роботодавця, зміст якої визначають характер і тяжкість протиправного діяння роботодавця; факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи; протиправність дій роботодавця; причинний зв`язок протиправної поведінки роботодавця і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода - наслідком. Відсутність причинного зв`язку означає, що моральна шкода заподіяна не поведінкою роботодавця, а іншими причинами.

Таким чином, лише наявність усіх чотирьох вищезазначених умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Тоді як відсутність хоча б однієї з них свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди врахував фактичні обставини справи, вимоги закону, надав правову оцінку доказам та встановив відсутність порушення трудових прав роботодавцем по відношенню до позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними рішень відповідача прийнятих у формі протоколу №7 від 26.02.2018 року та протоколу №13 від 21.03.2018 суд першої інстанції виходив з результатів перевірки Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України у Київській області, якою встановлено, що комісія з соціального страхування при прийнятті своїх рішень при призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності та про відмову у видачі такої допомоги керувалась результатами перевірок обґрунтованості видачі листків непрацездатності управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, що відповідає нормам чинного законодавства, які не спростовані стороною позивача.

У зв`язку з чим висновки суду про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог про виплату соціальної допомоги по лікарняним листкам є правильними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду, ухваленого за наслідками неповного з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, помилково зробленого висновку про відсутність причин поважності пропуску строку позовної давності, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача та позивач також не навели таких обставин.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з яким погодився апеляційний суд, то понесені позивачем судові витрати не підлягають до стягнення з відповідача.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав до скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді