Справа № 465/5412/17 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/811/1198/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

встановила:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Вимоги обґрунтовував тим, що 15 вересня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 462. У шлюбі в сторін народилися діти, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння, вони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу суперечить його інтересам. Просив позов задовольнити, розірвати шлюб.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2018 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 15.09.2007 року Франківським районним відділом РАЦС Львівського МУЮ, а.з.462.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає, що суд неповно з»ясував обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновок суду про те, що сторони не підтримують подружніх стосунків з 15.09.2017 року не відповідає дійсності, оскільки з часу реєстрації шлюбу і до 18.09.2018 року вони підтримували подружні стосунки, а у момент їх погіршення, намагалися знайти вихід із ситуації.

Звертає увагу, що на даний час у них існують невирішені майнові питання шодо будинку, який вони будували під час шлюбу.

Оскільки таке питання не розглядалось, шлюб не може бути розірваний, оскільки не визначені ідеальні частки майна кожного з подружжя і для проживання дітей.

Покликається на те, що судом не було встановлено чи є спір відносно майна, аліментів для дітей, справа по стягненню яких знаходиться в провадженні Франківського районного суду м. Львова.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2018 року та направити справу на новий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку про те, що конфлікт між сторонами набув затяжного характеру, між сторонами відсутнє почуття любові, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими та суперечитимуть їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, за наданий судом час сторони не примирились.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2007 року, реєстрацію якого проведено Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 462, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ОСОБА_6 I-СГ № 067079 (а.с. 9).

Від подружнього життя у сторін є діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_3 разом із дітьми зареєстровані та проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою про склад сім»ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, виданою ЛКП «Сонячне» (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_2 є власником будинку, однак у такому не зареєстрований.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Добровільність шлюбу це одна з його основних засад.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_2 покликався на те що подружні відносини між сторонами припинені, примирення неможливе, сім»я існує формально. Зазначав, що відповідач йому зраджувала, почуття любові між ними втрачено.

Відповідач ОСОБА_3 подавала заяву про надання строку для примирення (а.с. 28).

Крім цього, подавала заперечення проти позову в якому звертала увагу, що займається вихованням та навчанням дітей, примирення хоче з позивачем тільки заради дітей, їх спокою і благополуччя. З наданих пояснень слідує, що відповідні відносини між ними склалися у звязку з перебуванням чоловіка за межами України в Сполучених Штатах Америки.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції, фактично на виконання розяснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ст. 111 СК України застосовував заходи для примирення подружжя, однак такого не відбулось (а.с. 47-50).

Після закінчення наданого судом строку для примирення, позивач надалі наполягав на розірванні шлюбу.

Крім цього, в матеріалах справи знаходить висновок по матеріалах перевірки ЄО № 6723 від 03.04.2018 року ЄО № 6616 від 02.04.2018 року ЄО № 6615 від 02.04.2018 року, що свідчить про існування напружених, конфліктних відносин між сторонами власне під час наданого строку на примирення (а.с. 56).

В свою чергу, подаючи апеляційну скаргу та не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, відповідач ОСОБА_3 свої доводи з цього приводу зводить виключно до майнових питань, які між сторонами не вирішені, не зазначаючи при цьому жодних заперечень та спростувань по суті позовних вимог.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що цивільний процес має диспозитивний характер (ст. 13 ЦПК України), відтак суд не наділений правом за своєю ініціативою вирішувати питання про поділ майна подружжя чи визначення місця проживання дітей без відповідних позовних вимог, підтверджених обставинами справи.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді з жовтня 2017 року, однак станом на даний час, примирення між сторонами так і не відбулось, що доводить правильність висновків місцевого.

В судовому засіданні позивач категорично пояснив, що подальше збереження шлюбу та примирення не можливе за жодних обставин, звернув увагу на те, що спільного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують тривалий час.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що на даний час у сторін склалися різні характери та погляди на життя, сімя фактично розпалася, сімейного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сім»ї суперечить інтересам позивача, відтак шлюб існує формально, при цьому примушування до такого не допускається.

Таким чином, судова колегія вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 лютого 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_6