Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Киян Д.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретаря Тулянкіної М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, ухвалено 05 листопада 2018 року у м.Маріуполі, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») звернувся до Волноваського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами та пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23 жовтня 2007 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №77707С74, на підставі якого відповідач отримав кредит у сумі 14 500 доларів США шляхом видачі готівкових грошових коштів через касу банку з кінцевою датою погашення 15 жовтня 2014 року. Банк взяті на себе зобов'язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. У зв'язку з невиконанням умов договору відповідачем рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 24 липня 2014 року (справа 221/2843/14-ц) з ОСОБА_2 стягнено заборгованість за кредитом з нарахованими відсотками за користування кредитними коштами та пені. Рішення суду набрало законної сили 04 серпня 2014 року. Виконавчий лист виданий 04 вересня 2014 року. Виконавче провадження триває до цього часу.

За період з 01 липня 2014 року по 31 березня 2018 року відповідачу були нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1764,32 доларів США, що є еквівалентним 46 156 грн. 30 коп. за курсом НБУ станом на 03 квітня 2018 року, яку позивач просив стягнути та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 29 травня 2018 року справу передано за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що після звернення позивача до суду у 2014 році із позовом до ОСОБА_2 про дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором №77707С74 від 23 жовтня 2007 року, останній припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідач не виконував своїх зобов'язань по сплаті належних банку платежів у визначені кредитною угодою строки, в наслідок чого станом на 31 березня 2018 року заборгованість по сплаті відсотків становила 1764,32 доларів США, що є еквівалентом 46 156 грн. 30 коп. за курсом НБУ станом на 03 квітня 2018 року. У зв'язку з невиконанням вимог кредитної угоди щодо строків погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитними коштами, відповідачу нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня (п.2.4.2 Кредитної угоди).

Представник позивача Чебанов О.О. в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надав та в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістив. Даних про наявність перешкод для розгляду справи за його відсутності матеріали справи не містять.

З огляду на наведене та вимоги ст.371, ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України « (АТ «Укрексімбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №77707С74, за яким відповідач отримав кредит на суму 14 500 доларів США на строк до 15 жовтня 2014 року зі сплатою не менше 14% річних за користування кредитом.

15 червня 2009 року між сторонами укладено договір №77707С74-1 про внесення змін до кредитного договору №77707С74 від 23 жовтня 2007 року, зокрема, встановлена відстрочка платежів за основним боргом по кредиту за умови погашення простроченої заборгованості згідно встановленого графіку.

16 листопада 2009 року та 28 лютого 2011 року між сторонами укладено договори №77707С74-2 та №77707С74-3 про внесення змін до кредитного договору №77707С74 від 23 жовтня 2007 року в частині зобов'язання позичальника надати докази щодо подання до компетентних органів документів про отримання державного акту на земельну ділянку та передання земельної ділянки в іпотеку.

28 квітня 2011 року між сторонами укладено договір №77707С74-4 про внесення змін до кредитного договору №77707С74 від 23 жовтня 2007 року про встановлення оновленого графіку погашення заборгованості за основним боргом.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 24 липня 2014 року задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України (АТ «Укрексімбанк»), стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №77707С74 від 23 жовтня 2007 року у розмірі 38 975 грн. 41 коп., де заборгованість за кредитом 2897,65 доларів США (34270 грн. 79 коп.), заборгованість за відсотками 274,43 доларів США (3245 грн. 71 коп.), пеня за прострочення строків погашення кредиту за період з 01 липня 2013 року до 30 червня 2014 року 1319 грн. 67 коп. , пеня за прострочення строків погашення відсотків за період з 01 липня 2013 року по 30 червня 2014 року 134 грн. 24 коп., а також судовий збір в сумі 389 грн. 76 коп.

Звернувшись до суду із вказаним позовом позивач змінив строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з п.3 та п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Згідно з ч.1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання.

Даний позов пред'явлений позивачем про стягнення заборгованості, яка утворилась поза межами строку визначеного рішенням суду від 24 липня 2014 року, в розмірі 1764,32 доларів США заборгованості за непогашеними відсотками нарахованими за користування кредитом за період з 01 липня 2014 року по 31 березня 2018 року.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі ст.599 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду.

Порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи або є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» відмовлено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

Є.Є. Мальцева