Справа №461/7962/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі - Волошин Ю.П.,

за участю заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, просила видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців із застосуванням до ОСОБА_4 , заходів тимчасового обмеження його прав та покладенням на нього наступних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з адресою: АДРЕСА_1 а з постраждалою особою ОСОБА_3 ; заборонити кривднику наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборонити кривднику контактувати та вести телефонні переговори з постраждалою особою.

В обґрунтування заяви покликається на те, що вона являється власником квартири АДРЕСА_2 , в даній квартирі зареєстрований та проживає її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2014 року заявник потерпає від психологічного домашнього насильства, а саме: погрози фізичного знищення, застосування фізичного насильства, залякування, приниження і образи нецензурними словами з боку її сина ОСОБА_4 . У зв`язку з чим звернулися до суду з проханням видати обмежувальний припис.

В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали вимоги викладені в заяві, надали пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису та просили таку задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 у судове засідання жодного разу не прибув, про дату, час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, що стверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з положеннями п. 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: батьки (мати, батько) і дитина (діти);

Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що ОСОБА_3 являється власником квартири АДРЕСА_2 , в даній квартирі зареєстрований та проживає її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається із матеріалів справи, заявник неодноразово зверталась із заявами до Галицького відділу Головного управління Національної поліції у Львівській області. З 2014 року по 2017 рік з ОСОБА_4 . Не одноразово проводились профілактичні характеру бесіди. Крім того, неодноразово останній притягувався до адміністративної відповідальності, за вчинення домашнього насильства по ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Таким чином, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_4 вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_3 , є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис, з визначенням заходу тимчасового обмеження його права, а саме: заборонити кривднику контактувати та вести телефонні переговори з постраждалою особою.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для видачі обмежувального припису з визначенням заходів тимчасового обмеження права перебувати в місці спільного проживання (перебування) з адресою: АДРЕСА_1 а з постраждалою особою ОСОБА_3 та заборонити кривднику наближатися на певну відстань до місця його проживання, оскільки ОСОБА_4 зареєстрований та фактично проживає за вказаною адресою. Інших достовірних доказів можливості проживання останнього за іншою адресою суду не надано. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази того, що заявник, будучи власником житла зверталася до суду з позовною заявою про виселення ОСОБА_4 з займаної квартири чи про визнання його таким, що втратив право користування вказаною квартирою. За таких обставин, приймаючи до уваги, що ухвалення судового рішення про видачу обмежувального напису не може замінювати встановлений чинним законодавством порядок виселення особи з житлового приміщення чи зняття її з реєстрації місця проживання, суд приходить до висновку про передчасність заявлених вимог в частині встановлення заборони ОСОБА_4 перебувати в місці постійного проживання з ОСОБА_3 та наближатись до неї на визначену відстань, оскільки наявність не вирішення вищенаведених обставин позбавляє суд встановити обмеження в цій частині.

За таких обставин, заява підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_4 , протягом шести місяців, контактувати та вести телефонні переговори з постраждалою особою.

Допустити рішення суду до негайного виконання. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Повідомити про прийняте рішення Галицький відділ Головного управління Національної поліції у Львівській області та Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

заявник: ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

заінтересована особа: ОСОБА_4 , ІПН: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 23 грудня 2019 року

Суддя Х.М. Мисько