Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1671/18
Провадження № 2/382/86/19
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

09 квітня 2019 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в котрому зазначено, що згідно договору дарування від 23.08.1994 року вона є власником житлового будинку № 33 по вулиці Гагаріна у с. Сотниківка Яготинського районук Київської області. За даною адресою зареєстрований колишній чоловік її доньки ОСОБА_2. За місцем реєстрації відповідач не проживає, його особистих речей у будинку немає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає. Реєстрація відповідача у належному їй будинку обмежує її право власності на користування і розпорядженням її майном, що порушує її права як власника. Крім того, вона несе додаткові витрати по утриманню будинку, оскільки при визначенні розміру субсидії, враховується факт реєстрації відповідача. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 33 по вулиці Гагаріна у с. Сотниківка Яготинського району Київської області.

В судове засідання позивачка не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши покази свідка, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

З показів свідка ОСОБА_3 даних в судовому засіданні вбачається, що вона проживає у с. Сотниківка з 2010 року, працює секретарем сільської ради. Колишній зять позивачки ОСОБА_2 ніколи не проживав в будинку ОСОБА_1

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР),членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратилиправа користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятої в порядку п.1 ч.1 ст. 360-3, ч.1 ст.360-4, яка є обовязковою до виконання всіма судами України, вбачається, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.»

На підставіст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованоїЗаконом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

В судовому засіданні установлено, що позивачка є власником будинку № 33 по вул. Гагаріна в с. Сотниківка Яготинського району Київської області, (копія договору дарування від 23 липня 1994 р., Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а.с. 4-7). У належному позивачці будинку з 15.09.2009 р. зареєстрований колишній чоловік її доньки, але з 2010 р. ОСОБА_2 в будинку позивачки не проживає, (довідки Сотниківської сільської ради, а.с. 8, 14, акт від 07.09.2018 р.). Реєстрація відповідача у будинку позивачки створює їй перешкоди у володінні та користуванні своїм майном та порушує її права, як власника. Враховуючи, що з 2010 р. відповідач не проживає в будинку, належному позивачці, не цікавиться ним, не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, його особистих речей у будинку немає, є всі підстави вважати, що він втратив право користування вказаним будинком.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10,81, 206, 259,263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, ч. 2 ст. 405 ЖК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, будинком № 33 по вулиці Гагаріна у с. Сотниківка Яготинського району Київської області.

Повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачкою рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л.І.