КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/536/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року місто Київ

справа № 757/57283/18-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Батрин О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про поновлення права на перегляд Верховим Судом судових рішень у справі №759/15553/14-ц, визнання незаконною постанови та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Верховного Суду про поновлення права на перегляд Верховим Судом судових рішень у справі №759/15553/14-ц та зобов'язання вчинити дії в якому просив:

визнати його право на перегляд судових рішень у цивільній справі №759/15553/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ньогопро стягнення боргу порушеним;

визнати незаконною постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року ухвалену за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень у справі №759/15553/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ньогопро стягнення боргу (а не самої справи);

зобов'язати Верховний Суд розглянути призначену до розгляду ухвалою Верховного Суду від29 березня 2018 року цивільну справу №759/15553/14-ц за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення боргу у межах розгляду, встановлених ч.3 ст.335 глави 2 ЦПК України 2004 рокубез обмежень доводами заяви про перегляд судових рішень у справі.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року відмовлено у відкриті провадження у справі за позовом ОСОБА_1

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне та невірне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не дотримався вимог ч.5 ст.186 ЦПК України та не роз'яснив йому до юрисдикції якого суду віднесено розгляд вказаної справи, що свідчить про незаконність зазначеної ухвали в розумінні ст.263 ЦПК України.

Вказував, що оскаржувана ухвала порушує ч.1 ст.4 ЦПК України, а відмова судом у відкритті провадження у справі суперечить завданням цивільного судочинства, визначених ч.1 ст.2 ЦПК України.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що оскарження дії та бездіяльності суду та суддів шляхом подання до суду позову з проханням зобов'язати Верховний Суд виконати свою ж постанову від 29 березня 2018 року та розглянути призначену до розгляду цивільну справу №759/15553/14-ц без обмежень доводами заяви про перегляд судових рішень у справі є його правом, захист якого він здійснює в порядку, визначеному процесуальним законом.

Посилався на те, що захист свого права на розгляд справи судом шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції не є оскарженням дій судді та суду, що пов'язані з ухваленням рішення у справі, оскільки ніяким чином не суперечить принципу незалежності суддів та недопущенню впливу на них, закріпленого ст.126 Конституції України.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 від відповідача до Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представникапеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до Верховного Суду про поновлення права на перегляд Верховим Судом судових рішень у справі №759/15553/14-ц, визнання незаконною постанови та зобов'язання вчинити дії.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що він оскаржує відмову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від розгляду справи, провадження у якій відкрите ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2017 року та розгляд якої було призначено на 10:00 год. 18 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2018 року та оскаржує протиправне зняття з розгляду справи, яка була призначена до розгляду ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О.В. на 10:00 год 18 квітня 2018 року без будь-яких пояснень та відповідних процесуальних документів (ухвали, тощо).

Також зазначав, що він впродовж півроку оскаржує розгляд Верховним Судом заяви його представника про перегляд судових рішень у справі №759/15553/14-ц, який відбувся 25 квітня 2018 року.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції посилався на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та виходив з того, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до незгоди із постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року ухвалену за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень у справі №759/15553/14-ц за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення боргута діями/бездіяльністю Верховного Судущодо розгляду цивільної справи №759/15553/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ньогопро стягнення боргу у межах розгляду, встановлених ч.3 ст.335 глави 2 ЦПК України 2004 рокубез обмежень доводами заяви про перегляд судових рішень у справі

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» надано роз'яснення, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У зв'язку з цим, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законам порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Зазначене відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року №6-3139цс16 та у постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі №454/3206/16-ц (провадження №61-18195св18), у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №454/1987/16-ц (провадження №61-31033св18).

А відтак, відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки останній звернувся до суду з вимогами до Верховного Суду про визнання права на перегляд судових рішень у цивільній справі №759/15553/14-ц за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1 порушеним, визнання незаконною постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року та зобов'язання Верховного Суду розглянути призначену до розгляду цивільну справу - без обмежень доводами заяви про перегляд судових рішень у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ухвалі суду не зазначено до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної позовної заяви правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як вказаний висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі грунтується на тому, що оскарження дій суду (судді) щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої інстанціїта зводяться до незгоди позивача з висновками суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 рокупостановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: