Справа №702/67/19
Провадження №2/702/113/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Чорненької Д.С.,

секретар судового засідання Шковира А.М.,

позивач ОСОБА_1,

відповідач виконавчий комітет Лукашівської сільської ради,

представник відповідача адвокат, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Монастирище у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради про стягнення моральної шкоди,

встановив:

22.01.2019 позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. Підставою звернення із позовом вважає те, що відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» 30.11.2017 звернувся із запитом на інформацію до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, який був зареєстрований під вх. №116 від 30.11.2017, в якому просив: надіслати копію «Комплексної програми зебезпечення цивільного захисту населення і території від надзвичайних ситуацій, забезпечення їх виникнення та реагування на 2017-2020 роки»; рішення VII сесії Лукашівської сільської ради за №12-2- VII від 19.09.2017 з даного питання; копію результатів поіменного голосування при розгляді вищезазначеного питання. Відповідь на запит не була надана, що і стало підставою для звернення до суду. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі за №823/2190/17 від 14.02.2018 його позов задоволений повністю: визнана протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лукашівської сільської ради щодо розгляду його запиту з вх. №116 від 30.11.2018; зобовязано виконавчий комітет Лукашівської сільської ради надати відповідь на його запит. Проте, виконавчий комітет, очолюваний знаменитою «бджілкою трудівницею», проігнорував судове рішення, що змусило його звернутись до суду про видачу виконавчого листа. 13.04.2018 було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду, а 04.05.2018 закрите, у звязку з його виконанням. Повідомляє про те, що виконавчий збір з виконавчого комітету Лукашівської сільської ради при примусовому виконанні рішення суду, з невідомих підстав і мотивів, не стягувався. Своїми протиправними діями, що мали, на його переконання, умисний і свідомий характер, відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яка виразилась у стресі і переживаннях з приводу вчасно неотриманої відповіді на запит, у неможливості скористатися нею, а також реалізувати свої права на законні інтереси, передбачені Конституцією та Законами України, і через те, що посадові особи виконавчого комітету Лукашівської сільської ради не вжили заходів щодо того, щоб відповідь на запит була надана вчасно і добровільно, відповідно до чинного законодавства, а не через суд і примус, яку він оцінює у пять тисяч гривень. Відповідно до ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні порушення щодо ненадання відповіді на запит, зокрема. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 1 ст.1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Просить стягнути із виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області грошові кошти за завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

У судове засідання позивач не зявися, просить справу розглядати у його відсутність, про що зазначив у позовній заяві (а.с.1, 2).

У судове засідання представник відповідача виконавчого комітету Лукашівської сільської ради не зявився, позов не визнав, просить справу розглядати за його відсутності, про що подав заяву.

Розгляд справи судом проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.02.2018 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області щодо розгляду запиту ОСОБА_1 від 30.11.2017 (вхідний №116 від 30.11.2017). Зобовязано виконавчий комітет Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 30.11.2017 (вхідний №116 від 30.11.2017) (а.с. 4, 5). Тобто, суду надано докази наявності бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит щодо публічної інформації.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» 13 січня 2011 року №2939-VI, із змінами та доповненнями ( далі- Закону №2939-VI) відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.п.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.п.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з

урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне-за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач, як на підставу задоволення позову, посилається на наявність рішення суду, яким визнано бездіяльність виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області протиправною та зобовязано вчинити певні дії, а також стверджує, що даною бездіяльністю позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у стресах і довготривалих переживаннях. Разом з тим, позивачем не зазначено підстави використання запитуваної інформації, а також не надано доказів необхідності її отримання та використання для захисту його прав чи інтересів. Також, згідно рішення окружного суду слідує, що розгляд справи відбувся за відсутності позивача, судового збору при подачі позову він не сплачував, що свідчить про відсутність інших негативних явищ для позивача як наслідок бездіяльності відповідача.

Суд, вважає, що наявність судового рішення про визнання бездіяльності виконавчого комітету сільської ради та його голови протиправною, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов'язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди.

Також, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сімї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоровя або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених ч.2 ст.23 ЦК України.

Позивач жодним чином не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.

Згідно правових позицій Європейського суду з прав людини, висловленої в рішеннях від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України», визнання судом порушення прав особи діями інших осіб само по собі вже є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, спричинену такими діями.

У відповідності до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, із змінами і доповненнями, суди в Україні застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, рішенням окружного адміністративного суду факт заподіяння моральної шкоди не встановлено, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про її стягнення необхідно відмовити повністю.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі-громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки в здоволені позовних вимог позивача відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, Законом України «Про доступ до публічної інформації» 13 січня 2011 року №2939-VI, із змінами та доповненнями, рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України», Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, із змінами і доповненнями, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, ст.ст.2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах та до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Монастирищенський районний суд Черкаської області або безпосередньо до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, -апеляційного суду Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст рішення складено 15.02.2019.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, житель: вул.Набережна,23 с.Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області, 19110, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

відповідач виконавчий комітет Лукашівської сільської ради, вул.Бастракова,29, с.Лукашівка, Монастирищенський район, Черкаська область, 19110, код КОАТУУ НОМЕР_2, .

Суддя Д.С.Чорненька