Номер провадження: 22-ц/813/1341/19
Номер справи місцевого суду: 2-5418/2008
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „АДРЕСА_1" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на нежиле приміщення горища,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на нежиле приміщення горища, площею 499 кв.м., що розташоване в буд. АДРЕСА_1 .

В обгрунтуваня позову, позивач зазначає, що над належною їй квартирою розташоване приміщення горища, площею 499 кв.м.

Вказане горище використовується лише нею.

За її рахунок був здійснений ремонт горища, у тому числі і його переобладнання.

На теперішній час вона бажає оформити право власності на вказане горище.

Співвласники приміщення горища не заперечують проти передачі її у власність спірного горища.

У зв"язку з відсутністю правового механізму передачі майна, що знаходиться у спільній сумісній власності мешканців багатоквартирного будинку, вона звернулася з позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2008 року позов ОСОБА_4 задоволено та визнано за нею право власності на приміщення горища, площею 499 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, адвокат Рублевський Антон Павлович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „АДРЕСА_1" звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2008 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, визнаючи за ОСОБА_4 право власності на приміщення горища, площею 499 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, які є співвласниками усього приміщення горища, розташованого в житловому будинку АДРЕСА_1 , не заперечують проти передачі частини приміщення горища, площею 499,00 кв.м., у власність позивача, що, у свою чергу, підтверджується письмовою згодою відповідачів, завіреною директором дільниці № 2 КП „ЖКС „Порто-Франківський".

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_4 набула право власності на 98/1000 частин квартири під АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 19.03.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. за р.№ 362, зареєстрованого в КГ1 „ОМБТІ та РОН" 25.03.2008р. під р.№ 178 на стор. 107 в книзі 66пр.

- з моменту придбання вказаного житла позивач також користується частиною наявного в житловому будинку АДРЕСА_1 приміщенням горища площею 499,00 кв.м.

- оскільки вказане приміщення горища знаходилось у незадоволеному технічному стані, що негативно впливало на технічний стан житлового будинку АДРЕСА_1 в цілому і на технічний стан квартири АДРЕСА_1 , а тому позивач запропонувала відповідачам, які є мешканцями і власниками інших квартир, розташованих в цьому житловому будинку, відремонтувати приміщення горища за спільні кошти, але відповідачі відмовилися від цього, запропонувавши позивачеві відремонтувати його за свій рахунок та одночасно дали письмову згоду щодо передачі позивачеві у власність цього приміщення горища.

- у зв`язку з такими обставинами позивач відремонтувала спірне приміщення горища за свій рахунок.

- нежиле приміщення горища, площею 499,00 кв.м . , розташоване в житловому будинку АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю усіх мешканців та власників квартир цього житлового будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні) несучі, огороджувальні та несуче- огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з п. 4 рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 року у справі №14- рп/2011 за законодавством України допоміжне приміщення у дво-або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканців» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Таким чином, горище відноситься до допоміжного приміщення багатоквартирного будинку, що є спільним майном мешканців багатоквартирного будинку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно з п. 4.3. рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 року у справі №14- рп/2011 відповідно до Конституції України всі суб`єкти права власності рівні перед Законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі влаштування мансард, надбудови поверхів і т.п.

Враховуючи наведене, для правильного вирішення спору необхідно з`ясувати чи належить приміщення до нежитлового чи воно є допоміжним. Для цього необхідно дослідити не лише характеристику спірного приміщення з наданням документів чи знаходилися у ньому технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно чи якась з його частин для обслуговування будинку.

Проте вказаних обставин судом першої інстанції не з`ясовано.

Між тим, як вбачається з довідки ОСББ «АДРЕСА_1» від 23.04.2019 року, представленої на ухвалу апеляційного суду про витребування інформації від 02.04.2019 року, у приміщенні горища, яке розташоване у будинку АДРЕСА_1 знаходяться мережі загального користування (теплопостачання, водопостачання, димоходи тощо), які потребують постійного доступу співробітників ОСББ для здійснення обслуговування та поточного ремонту. Капітальний ремонт в приміщеннях горища не проводився кілька десятиріч. До довідки балансоутримувачем будинку додані фотокартки горища з відображеними трубами тепло-водопостачання та димо- вентиляційних каналів. З представлених фоторкарток не вбачається наявність будь-яких ремонтних робіт на горищі (а. с . 182-184).

Таким чином з представлених балансоутримувачем доказів приміщення горища в будинку АДРЕСА_1 у вз`язку з находженням там мережі загального користування (теплопостачання, водопостачання, димоходи тощо), які потребують постійного доступу співробітників ОСББ для здійснення обслуговування та поточного ремонту - є допоміжним приміщенням.

Чинним законодавством України не передбачено визнання права власності на допоміжні приміщення, про що зазначено в п. 1.1 рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 «У справі за конституційним зверненням ОСОБА_9 та інших громадян про офіційне тлумачення положень п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням народних депутатів України про офіційне тлумачення положень ст.ст.1,10 цього Закону. Згідно цього тлумачення допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні та ін.) стають спільною власністю громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків.

Дане питання визначення права власності також підпадає під дію положень ст.ст. 369, 382 ЦК України, оскільки в зазначеному горищному приміщенні розташовані інженерні мережі.

Інформацію про фактичну кількість квартир у будинку АДРЕСА_1 суд не витребував, як і не витребував відомості про кількість приватизованих квартир у будинку, не перевірив чи всі власники приватизованих квартир або наймачі неприватизованих квартир є залученими позивачем до участі у справі.

Крім того, не було судом встановлено і балансоутримувача будинку та не вирішено питання про його участь у справі.

Також суд не переконався чи дійсно є зазначені позивачем в якості відповідачів особи власниками квартир будинку, чи вони мешкають у квартирах будинку і чи дійсно вони надавали згоду на передачу у власність позивачу приміщення горища будинку.

Згідно з довідкою ОСББ «АДРЕСА_1» від 22.02.2019 року ОСОБА_4 не мешкає та не зареєстрована у квартирі з 30.07.2008 року, ОСОБА_5 не мешкає та не зареєстрований у квартирі з 30.07.2008 року; ОСОБА_6 мешкає без реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 не мешкає та не зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 , мешкає та зареєстрований з 26.09.1972 року у квартирі АДРЕСА_4 ; ОСОБА_8 не мешкає та не зареєстрований у будинку по АДРЕСА_1 (користувач підвального приміщення ) (т. 1 а. с. 141).

Тобто на час складення акту про згоду окремих співвласників квартир будинку, де знаходиться горище, відомості щодо місця проживання відповідача ОСОБА_7 , як власника і мешканця квартири АДРЕСА_3 не узгоджуються з відомостями представленими ОСББ «АДРЕСА_1» про те, що дана особа мешкає з 26.09.1972 року у квартирі АДРЕСА_4 . Та обставина, що вказані у заяві відомості завірені директором дільниці № 2 КП «ЖКС «Порто-Франківський», розбіжностей і невідповідностей відомостей щодо відповідача ОСОБА_7 не усуває.

Як вбачається з представлених матеріалів ОСОБА_2 є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_5 на підставі договору дарування від 08.08.2005 року, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 06.09.2005 року.

Тобто ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді першої інстанції будучи співвласником квартири АДРЕСА_5 , не була залучена до участі у справі і згоди на передачу приміщенні горища по АДРЕСА_1 у власність позивача не надавала.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув і керувався лише представленою позивачем письмовою згодою осіб, які самим позивачем визначені в якості відповідачів.

Враховуючи наведене, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_4 без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „АДРЕСА_1" задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2008 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на нежиле приміщення горища залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.06.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова