Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 464/197/18

провадження № 61-39903св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А.С., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега», ОСОБА_5,

третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк ХристинаМиколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 січня 2018 року у складі головуючого-судді Мички Б. Р. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року у складі суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» (далі - ТОВ «ФК «Омега»), ОСОБА_5 про визнання недійсним, укладеного між відповідачами 07 листопада 2014 року договору купівлі-продажу предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, у відповідності до вимог статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Одночасно із позовною заявою, ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Заява обґрунтовувалась тим, що між сторонами справи виник спір щодо переходу права власності на спірну квартиру, яка під час розгляду справи може бути відчужена третім особам, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09 січня 2018 року заяву задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 та заборонено йому вчиняти дії щодо відчуження вказаної квартири.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору між сторонами, може утруднити виконання рішення у справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 січня 2018 року - без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який дійшов висновку про наявність загрози відчуження спірної квартири , оскільки вона є предметом спору у справі і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і не свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2018 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована відсутністю достатніх аргументів наявної очевидної небезпеки заподіяння шкоди права, свободам та інтересам позивача та того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі. Крім того, арешт на спірну квартиру вже було накладене в судовому порядку під час розгляду іншої справи.

Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справ

14 вересня 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду без змін, посилаючись на те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача забезпечить реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, у тому числі запобігатиме потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимоги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень передбачені у статті 263 ЦПК України, за якою судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновки, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судами встановлено, що спір виник з приводу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 07 листопада 2014 року із ТОВ «ФК «Омега».

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За вказаних обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано дійшов висновку про наявність загрози відчуження спірної квартири, оскільки вона є предметом спору у цій справі і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про відсутність будь-яких загроз невиконання чи утруднення виконання рішення у даній справі, спростовуються встановленими судами обставинами у справі, оскільки між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_7, проте позивач ставить під сумнів законність набуття такого права відповідачем на спірну квартиру. Накладання арешту на спірну квартиру під час розгляду іншої справи не перешкоджає вжиттю заходів забезпечення позову, оскільки накладений арешт зберігає чинність до набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом спору у даній справі, є цілком доречним, обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик