Справа № 544/1548/18
№ пров. 2/544/97/2019
Номер рядка звіту 45
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 лютого 2019 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Ощинської Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у м. Пирятин у приміщенні суду по вул. Ярмарковій, 17 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
ОСОБА_1 у листопаді 2018 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування
посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 від 24 грудня 2004 року ОСОБА_1 є власником будинку № 46 по вул. Мирводи у с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області. Також у даному будинку зареєстровані: онука позивача ОСОБА_4 та колишній зять позивача ОСОБА_2, проте останній з 02 січня 2017 року у будинку позивача не проживає. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися,оскільки фактичне місце перебування ОСОБА_2 позивачу невідоме. Через реєстрацію відповідача у будинку позивача, у останньої виникають незручності у користуванні майном, зокрема по сплаті комунальних послуг та отримання субсидії, тому вона просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком № 46 по вул. Мирводи у с. Береза Рудка Пирятинського району Полтавської області.
Позивач ОСОБА_5 до суду не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на веб-сайті суду (а.с. 32).
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
15 лютого 2019 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до копії договору дарування від 24 грудня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6032865 від 26.12.2004 виданого комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 є власником будинку № 47 по вул. Мирводи у с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області. ( а.с.7-8)
У вказаному будинку крім його власника ОСОБА_1 зареєстровані: її онука ОСОБА_4 та колишній зять ОСОБА_2, який за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується довідкою про склад сімї № 02-21/1914 від 29.10.2018 виданою Березоворудською сільською радою Пирятинського району Полтавської області (а.с. 9). Вказаний факт підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника.
Виникнення права членів сім'ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Таким чином, оскільки відповідач понад 2 роки не проживає у будинку, що належить позивачу, а його реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися її житлом, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки його реєстрація в належному ОСОБА_1 будинку порушує її право на користування та розпорядження власністю.
Керуючись ст.ст. 6-13, 76-81, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житлом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст.ст. 351, 352, 354, 355, п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Суддя Ю.О. Ощинська