ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5952/19 Справа № 206/6060/18 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про вселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2018 року позивачі звернулися до суду із позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про вселення, в якому з урахуванням уточнень від 18 лютого 2019 року просили вселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що квартири АДРЕСА_1 належали ОСОБА_3 Вказана квартира перебувала у іпотеці ПАТ КБ «Приватбанк» за договором іпотеки від 09 вересня 2008 року. 01 червня 2011 року державним виконавцем Самарського віллу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості у розмірі 1257559,98 грн. В рамках цього виконавчого провадження було здійснено реалізацію іпотечного майна та відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна предмета іпотеки від 5 березня 2012 року переможцем торгів з реалізації арештованого майна предмета іпотеки визнано ТОВ «Ключове рішення». 19 липня 2012 року - ТОВ «Ключове рішення» було видане свідоцтво, яким посвідчено, що ТОВ «Ключове рішення» належить на праві власності майно, що складається з: квартири загальною площею 99,2 кв.м, житловою площею - 56,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року вирішено вселити ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для звернення до суду стало незаконне виселення 20 червня 2013 року позивачів працівниками ПАТ КБ «Приватбанк». 12 серпня 2014 року на виконання рішення видано виконавчий лист, у подальшому за заявою стягувачів Самарським ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 206/7284/13-ц. В ході вжитих виконавчих дій, під час виходу державного виконавця 05 серпня 2016 року з метою перевірки виконання рішення суду державним виконавцем було встановлено, що власником квартир АДРЕСА_3 в рамках виконавчого провадження не є боржник, який зазначений у виконавчому листі ТОВ «Ключове рішення». Державним виконавцем складено відповідний акт. 05 серпня 2016 року до Самарського ВДВС надійшла заява від ОСОБА_8 про неможливість виконати рішення суду за ВП 46806715, у зв`язку з тим, що він є новим власником квартири АДРЕСА_4 , та додано копії документів про право власності вищезазначеного нерухомого майна. На час здійснення виконавчих дій спірної квартири АДРЕСА_5 вже не існувало, оскільки вказана квартира поділена на дві окремі двокімнатні квартири, загальною площею 49,8 кв.м. та загальною площею 49,4 кв.м., більш того, зайняті іншими власниками, тобто, у інший спосіб, ніж вказано у вимозі Самарського ВДВС, та інший об`єкт, ніж зазначено у виконавчих листах, можливість виконати судове рішення для державного виконавця відсутня. ТОВ «Ключове рішення» є боржником відповідно до виконавчого документу, однак, всупереч ЗУ «Про виконавче провадження» ТОВ «Ключове рішення» не має можливості виконати судове рішення, оскільки ТОВ «Ключове рішення» не є власником нерухомості, зазначеного у виконавчому документі, крім того, приміщення, зазначеного у виконавчому документі, не існує. Квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2015 року, Квартира АДРЕСА_6 належить ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2016 року. На підставі вище зазначених обставин, Самарським районним судом м.Дніпропетровська 26 жовтня 2017 року винесено рішення, яким було визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо неповернення виконавчого документу стягувачам у виконавчому провадженні №46806715. Зобов`язано головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повернути стягувачам виконавчий документ у виконавчому провадженні №46806715. Таким чином, право користування квартирами АДРЕСА_1 належить позивачам. Квартира, з якої були виселені позивачі, не придбавалася за рахунок кредитних коштів, а були лише майновим забезпеченням повернення споживчого кредиту. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Враховуючи викладене, позивачі вважають, що порушені їх житлові права повинні бути поновленні шляхом вселення.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що долучені до справи матеріали не можуть підтвердити обставини на які посилаються позивачі у позові, а саме: не дотримання порядку виселення позивачів - виселення у не судовому порядку та не у встановлений законом спосіб, їх вселення у спірну квартиру, належність квартири позивачу не за рахунок кредитних коштів, повернення виконавчого листа стягувачам. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що власниками спірного майна є відповідачі, а у разі вселення позивачів до квартири будуть порушені їх права та їх малолітніх дітей, які не порушували права позивачів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вселити позивачів до спірної квартири.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що долучені до матеріалів справи роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення є ідентичною копією оригіналам, що містяться в матеріалах справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачами обставини на які вони посилаються у позові, а саме: не дотримання порядку виселення позивачів - виселення у не судовому порядку та не у встановлений законом спосіб, їх вселення у спірну квартиру, належність квартири позивачу не за рахунок кредитних коштів, повернення виконавчого листа стягувачам. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що власниками спірного майна є відповідачі, а у разі вселення позивачів до квартири будуть порушені їх права та їх малолітніх дітей, які не порушували права позивачів.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 18 серпня 2001 року перебувають у шлюбі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року, вселено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_3 .

Встановлено, що приватний нотаріус Каримова Н.С., свідоцтвом від 19 липня 2012 року відповідно до ст. 72 ЗУ «Про нотаріат», ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведені прилюдні торги по реалізації арештованого майна боржника посвідчила, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» належить на праві власності майно, що складається з: квартири загальною площею 99,2кв.м, житловою площею 56,8кв.м по АДРЕСА_2 , що раніше належала ОСОБА_3 ..

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 лютого 2014 року, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 11 лютого 2014 року зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Також встановлено, що 28 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 , що підтверджується договором купівлі-продажу.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 жовтня 2015 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_7 загальною площею 49,8кв.м, житловою 28,2кв.м зареєстровано за ОСОБА_8 ..

07 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 , що підтверджується договором купівлі-продажу.

У Заяві від 22 червня 2017 року ТОВ «Ключове рішення» просило Самарський ВДВС Дніпропетровського МУЮ закрити виконавче провадження ВП № 46806715 про вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_3 , оскільки ТОВ «Ключове рішення» не є її власником та об`єкта, як квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 більше не існує, так як її 27 жовтня 2015 року було розділено на кв. АДРЕСА_9 на підставі її заяви про роз`єднання об`єкта у Державній реєстраційній службі України.

Також позивачами було надано ухвалу з Єдиного державного реєстру судових рішень Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року, згідно змісту якої визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо неповернення виконавчого документу стягувачам у виконавчому провадженні №46806715. Зобов`язано головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повернути стягувачам виконавчий документ у виконавчому провадженні №46806715. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено. Долучена ухвала містить відмітку про набрання законної сили 01 листопада 2017 року, проте відсутня ідентифікуюча інформація про осіб, які приймали участь у справі.

15 червня 2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 , загальною площею 49,4 кв.м, житловою площею 28,6кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу.

Встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають у шлюбі з 18 вересня 2010 року, та є батьками малолітніх ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПриватБанк», ТОВ «Ключове рішення», Самарського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального Каримової Н.С., Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіної Надії Миколаївни, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіної А.В., ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , Філії "Кей Стоун Дніпропетровськ" ТОВ "Кей Стоун", про визнання недійсним договору іпотеки, визнання проведення прилюдних торгів з порушенням закону, визнання протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсним, визнання акта про реалізацію нерухомого майно, свідоцтва про придбання нерухомого майна на торгах незаконними, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав власності.

Вказане рішення суду постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року залишене без змін.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч.2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

На підтвердження зазначених вище обставин представник позивачів надала рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року за яким вселено ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у квартири АДРЕСА_9 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Цим же рішенням було встановлено, що не було дотримано порядку виселення позивачів. При цьому, долучене рішення не містить персоніфіковані дані про учасників справи, які приймали участь у справі як позивач та відповідач.

Також на підтвердження своїх доводів представником було надано ухвалу з Єдиного державного реєстру судових рішень Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року, згідно якої визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо неповернення виконавчого документу стягувачам у виконавчому провадженні №46806715. Зобов`язано головного державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повернути стягувачам виконавчий документ у виконавчому провадженні №46806715. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Проте, як вище зазначалося, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки, визнання проведення прилюдних торгів з порушенням закону, визнання протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсним, визнання акта про реалізацію нерухомого майно, свідоцтва про придбання нерухомого майна на торгах незаконними, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав власності.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що об`єкт нерухомого майна був змінений, а саме одна квартира, яка належала ОСОБА_3 була розділена на дві окремі квартири, які належать на праві власності відповідачам на підставі договорів купівлі-продажу.

Доводи апелянта в скарзі про те, що долучені до матеріалів справи роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення є ідентичною копією оригіналам, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачами ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

ідповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, встановивши, що на теперішній час прилюдні торги не визнані незаконними та відповідно набуття відповідачами ОСОБА_8 та ОСОБА_13 права власності на вказані квартири є правомірним та останні є власниками спірних квартир, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно зазначив, що вселення позивачів у вказані квартири є неможливим, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені, тобто підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко