ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
іменем України

18 грудня 2019 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Баранюк О.В.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Сойко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир-Волинський хлібозавод» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

15 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У позовній заяві покликається на ту обставину, що 30 серпня 2019 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду водія автотранспортних засобів 3-го класу з 02 вересня 2019 року, що підтверджується наказом №121/1 від 30.08.2019 року. З 20 вересня 2019 року, відповідно до наказу №203 від 20.09.2019 року т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 позивач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , як військовослужбовець за контрактом. Даний наказ був отриманий відповідачем.

23 вересня 2019 року наказом №136 позивача було звільнено із посади на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з вступом на військову службу. Про дане звільнення з роботи позивачу стало відомо 27 вересня 2019 року.

Вказаний вище наказ та звільнення позивач вважає незаконним через порушення діючого законодавства.

Відповідно до довідки №41 від 11.10.2019 року за 13 робочих днів позивачу нараховано 4 554, 07 грн., його середньоденний заробіток становить 350,31 грн. із розрахунку 4 554,07 грн.: 13 робочих днів (за період з 02.09.2019 по 18.09.2019р.) - 350,31 грн. З 23.09.2019 року (дати звільнення) по 15.10.2019 року (дату подачі позову) 16 робочих днів, і відповідно, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 5 604, 96 грн., з розрахунку: 350,31 грн. х 16 днів = 5 604,96 грн., які підлягають стягненню з відповідача по справі.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та планує понести позивач складаються із витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 7 000 грн. та 768,40 грн. сплаченого судового збору в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У частині позовних вимог про поновлення на роботі позивач звільнений від сплати судового збору, згідно п.1 ч.І ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Позивачем не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Просить поновити його на роботі водія автотранспортних засобів 3-го класу Товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир-Волинський хлібозавод», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 23 вересня 2019 року по 15 жовтня 2019 року в сумі 5 604,96 грн. та вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до підготовчого судового засідання.

20 листопада 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Ухвалою суду по справі від 22 листопада 2019 року підготовче провадження було закрите.

18 грудня 2019 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в частині стягнення на його користь середнього заробітку, просить стягнути на його користь середній заробіток за період з 23 вересня 2019 року по 18 грудня 2019 року в сумі 21 719,22 грн.

У судовому засіданні під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечила проти даного позову, просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 серпня 2019 року позивач ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до відповідача на посаду водія автотранспортних засобів 3-го класу з 02 вересня 2019 року, що підтверджується наказом №121/1 від 30.08.2019 року.

З 20 вересня 2019 року, відповідно до наказу №203 від 20.09.2019 року т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 позивач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , як військовослужбовець за контрактом. Даний наказ був отриманий відповідачем.

23 вересня 2019 року наказом директора ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод»№136 позивача було звільнено із посади на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з вступом на військову службу. Про дане звільнення з роботи позивачу стало відомо 27 вересня 2019 року.

Дане звільнення позивача з роботи суд вважає незаконним з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України, призов або вступ працівника на військову службу є підставою припинення трудового договору, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч.ч.3,4 ст. 119 КЗпП України; згідно ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Прийняття позивача на військову службу за контрактом підтверджене документально та не заперечується відповідачем.

За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснювану з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-V1I був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 15 січня 2015 року № 113- VII, який набрав чинності 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно зі статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119 КЗпП України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року (пункт 7 Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію»).

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені статтею 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно зі частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

За змістом статті 119 КЗпП України, у редакції Закону України від 06 грудня 20.16 року № 1769-VIII, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві. сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідні правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 04 лютого 2019 року (справа № 426/11214/17, провадження № 61-47482св18).

За таких обставин справи суд визнає звільнення позивача з роботи незаконним.

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за період від дня звільнення його з роботи по дату постановлення рішення у справі, що з розрахунку 350,31 грн. х 62 дні становить 21 719,22 грн.

Дана позовна вимога також підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу

Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наданої позивачем довідки №41 від 11.10.2019 року за 13 робочих днів позивачу нараховано 4 554, 07 грн., його середньоденний заробіток становить 350,31 гри. із розрахунку 4 554,07 грн.: 13 робочих днів (за період з 02.09.2019 по 18.09.2019р.) - 350,31 грн.

З 23.09.2019 року (дати звільнення) по 18.12.2019 року (дата ухвалення судом рішення у справі) 62 робочих дні, і відповідно, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 350,31 грн. х 62 дні = 21 719,22 грн., які підлягають стягненню з відповідача по справі.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., а також стягнути в користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору за позовну вимогу про поновлення на роботі, від сплати судового збору за яку позивач був звільнений при зверненні до суду.

На підставі викладеного, ст.ст. 36, 119, 235 КЗпП України, ст. 3 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 19, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді водія автотранспортних засобів 3-го класу товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир-Волинський хлібозавод».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир-Волинський хлібозавод» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 вересня 2019 року по 18 грудня 2019 року в сумі 21 719 грн.22 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир-Волинський хлібозавод» в користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., а також стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир-Волинський хлібозавод» в користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко