Справа № 441/912/19 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/811/2973/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Городоцької міської ради Львівської області на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 29 липня 2019 року в складі судді Перетятько О.В. у справі за позовом Городоцької міської ради Львівської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів,-

встановила:

У травні 2019 року позивач Городоцька міська рада Львівської області звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів, просив стягнути безпідставно збережені коштів у виді орендної плати за земельну ділянку, площею 0.0149 га, що на АДРЕСА_1 у розмірі 11819,71 грн.

Вимоги обгрунтовував тим, що спірна земельна ділянка використовується для комерційної діяльності обслуговування нежитлової будівлі - кафе та закладу національної лотереї, власником якої, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є ОСОБА_2 . Відповідач використовує вказану земельну ділянку без укладення договору оренди, що призводить до позбавлення Городоцької міської ради можливості отримати дохід у розмірі орендної плати від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачу завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю.

Оскаржуваною ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 29 липня 2019 рокувідмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою Городоцької міської ради Львівської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства до Господарського суду Львівської області.

Ухвалу суду оскаржив позивач Городоцька міська рада Львівської області, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а ухвала є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є власником нежитлової будівлі кафе і закладу національної лотереї, будівля розташована на земельній ділянці, площею 0,0149 га, що розташована на АДРЕСА_1 , при цьому речове право на земельну ділянку, незважаючи на неодноразові звернення, відповідач ОСОБА_2 не зареєстрував.

Вважає, що суд прийшов помилкового висновку про те, що сторонами у справі є юридична особа та фізична особа-підприємець, оскільки власником нежитлових приміщень загальною площею 130,1 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Крім цього, законом не заборонено передача земельних ділянок в оренду громадянам України, тому враховуючи той факт, що нежитлові будівлі, які розташовані на відповідній земельній ділянці належать ОСОБА_2 , саме на нього покладається обов`язок сплати коштів у виді орендної плати.

При цьому, згідно із ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Звертає увагу на те, що позовна заява була подана в травні 2019 року, а оскаржувану ухвалу суд постановив в липні 2019 року, порушивши п`ятиденний строк, визначений ч. 2 ст. 186 ЦПК України.

Крім цього, районний суд порушив вимогу ч. 3 ст. 186 ЦПК України, оскільки матеріали позовної заяви у Городоцьку міську раду не повернуті.

Просить скасувати ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 29 липня 2019 рокупро відмову у відкриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримку доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що даний спір пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, сторонами у справі є юридична особа та фізична особа-підприємець, тому дана справа підсудна господарському суду, а не суду загальної юрисдикції.

Враховуючи наявні матеріали справи та вимоги закону колегія суддів не може погодитись з таким висновком.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Порядок пред`явлення позову регламентований статтею 184 ЦПК України.

При цьому, підстави для відмови у відкритті провадження у справі визначені статтею 186 ЦПК України.

Зокрема, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне та суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, позивач Городоцька міська рада Львівської області звернувшись до суду з позовними вимогами, предметом яких є стягнення безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за земельну ділянку, площею 0.0149 га, що на АДРЕСА_1 в розмірі 11819,71 грн., в позовній заяві визначив відповідачем ОСОБА_2 , як фізичну особу.

Таким чином, висновок районного суду з приводу суб`єктного складу даного спору, а саме те, що сторонами у цій справі є юридична особа та фізична особа-підприємець, як наслідок належність спору до юрисдикції господарського суду, є помилковим, оскільки позов пред`явлений до фізичної особи ОСОБА_2 .

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах № № 552/91/18, 554/9144/17).

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Таки чином, суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі характер спірних правовідносин не з`ясував, на зазначене уваги не звернув, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки неправильне застосування ст.186 ЦПК України призвело до постановлення помилкової ухвали.

На новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно звернути увагу, з врахуванням принципу диспозитивності і правових висновків Верховного Суду, на які зроблено покликання у мотивувальній частині даної постанови, на суб`єктний склад учасників справи та вирішити таку згідно заявлених вимог Городоцькою міською радою Львівської області.

Не може залишитися поза увагою апеляційного суду і те, що суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 3 ст. 186 ЦПК України в частині надсилання заявникові позовних матеріалів та залишення копій таких у суді, а також ч. 2 цієї ж статті щодо порушення строків постановлення відповідної ухвали.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставин, колегія суддів приходить переконання про підставність апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваної ухвали з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Городоцької міської ради Львівської області - задовольнити.

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 29 липня 2019 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк