У Х В А Л А

27 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/10072/19

провадження № 61-23171ск19

Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 928,28 грн,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 14 928,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 серпня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Крім того, відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Стверджувало, що відповідно до пункту 2.1.1.7.6 кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених вказаним договором більше ніж 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, проте, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості.

У зв`язку із зазначеним станом на 23 квітня 2019 року утворилась заборгованість у загальній сумі 14 928,28 грн, з яких: 7351,97 - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простороченим тілом кредиту - 2370,75 грн, пеня за прострочене зобов`язання - 3818,50 грн, пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн - 200 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 687,06 грн. АТ КБ «Приватбанк» також просило стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року, яке залишено без зміни постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року, у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком яким погодився апеляційний суд виходили з того, що позивачем не надані належні та достатні докази, які б підтверджували виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин, на умовах, які були зазначені позивачем. Надані АТ КБ «Приватбанк» Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а також «Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку» не є частиною договору. Докази згоди відповідача на встановлення кредитного ліміту, а саме в сумі 4 000 грн відсутні.

16 грудня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року, в якій просить судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 14 928,28 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 1921 грн =191 200 грн.).

Таким чином ця справа є малозначною.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 394 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко