Справа № 705/4744/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Лещенко О.Л.,

відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» 09.11.2017 р. звернувся до Уманського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі розпорядження в.о. голови Уманського міськрайонного суду від 12.12.2018 р. справу передано для розгляду до Христинівського районного суду, а відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим суддею Олійника М.Ф.

У позові позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 26722,98 грн. та судові витрати, посилаючись при цьому на те, що відповідно до укладеного 23.03.2006 р. між сторонами кредитного договору № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 14.08.2017 р. ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 26722,98 грн., з яких: 9001,32 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8796,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 7176,09 грн. заборгованість за пенею; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1248,71 грн. штраф (процентна складова).

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, проте від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, у заяві також зазначено, що позивач позов підтримує повністю.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав повністю, пояснив, що розрахунок заборгованості станом на 14.08.2017 р. є надуманим, розрахунок зроблений на підставі Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, з якими він не був ознайомлений, він вже розрахувався з банком, однак документальних підтверджень цього у нього немає, квитанцій він не зберіг.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав повністю, пояснив, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не підписувались відповідачем. Крім цього, ці тарифи змінювались. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету, а відтак відсутні підстави для того, щоб вважати Умови та правила надання банківських послуг частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та пін-код. У заяві не вказаний номер картки, яку отримав відповідач, не зазначено умови надання кредиту, розмір отриманого (виданого банком клієнту) ліміту, тарифний план кредитної картки, строк дії картки. Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, нібито укладеного з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складення або підписання сторонами, а також відсутня будь - яка ідентифікуюча ознака на предмет їх невід`ємності саме від заяви відповідача.

Заслухавши вступне слово відповідача та його представника, дослідивши письмові докази: копії заяви позичальника від 23.03.2006 р., виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 р. до 26.08.2019 р., розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 23.03.2006 р. відповідач ОСОБА_1 отримав у позивача кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (надалі кредитний ліміт був збільшений до 8200 грн.) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі три проценти в місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із заяви клієнта, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, про що зазначено у заяві з підписом ОСОБА_1 від 23.03.2006 р.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 14.08.2017 р. становить 26722,98 грн., з яких:

-9001,32 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-8796,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-7176,09 грн. заборгованість за пенею;

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-1248,71 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 23.03.2006 р. встановлена процентна ставка в розмірі 3 % в місяць із розрахунку 360 днів в рік.

Однак, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

У матеріалах справи наявний витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Однак, суд погоджується з думкою сторони відповідача про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву, а відтак відсутні підстави для того, щоб вважати Умови та правила надання банківських послуг, витяг з яких наданий стороною позивача, складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. На це крім всього іншого вказує зазначення у витягу про те, що банк діє на підставі ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 р., тоді як заява була підписана відповідачем ще 23.03.2006 р.

Крім того, роздруківка із сайту позивача, а саме у такому вигляді наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд вважає, що позивач не довів, що надані ним Умови є складовою частиною кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Враховуючи зазначене, умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), які містяться у зазначеному документі, не можна вважати підтвердженими цим доказом, а в інших доказах, наданих стороною позивача, відсутні підтвердження щодо умов сплати неустойки (пені, штрафів).

Тому позов у частині стягнення пені та штрафів не підлягає задоволенню.

У той же час суд вважає, що позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що він користувався кредитними коштами, наданими позивачем АТ КБ «ПриватБанк».

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом стверджується випискою по банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 р. до 26.08.2019 р., розрахунком заборгованості ОСОБА_1

Умова щодо стягнення відсотків за користування кредитом, розмір цих відсотків передбачені заявою відповідача від 23.03.2006 р. У вказаній заяві передбачена процентна ставка в розмірі 3 % в місяць із розрахунку 360 днів в рік.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні стверджував, що ним повністю погашена заборгованість за кредитом. Однак, доказів на підтвердження цієї обставини ним надано не було.

У той же час відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 не доведена обставина погашення ним заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом, то з нього на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за вказаним вище договором в розмірі 17798,18 грн., а саме: 9001 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8796 грн. 86 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а саме на 66, 60 %, то понесені судові витрати (за сплату судового збору при подачі позовної заяви - 1600 грн.) підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1065,60 грн.

Керуючись ст.ст. 207 ч.ч. 1, 2, 526, 530 ч.1, 549, 626, 628, 634, 638 ч. 1, 1048 ч. 1, 1049, 1050 ч. 1, 1054 ч. 1, 1056 - 1 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 141 ч. ч. 1, 2, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 «Д», ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17798 (сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн. 18 коп., а саме:

9001(дев`ять тисяч одна) грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту;

8796 (вісім тисяч сімсот дев`яносто шість) грн. 86 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1065 (одна тисяча шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Повне судове рішення складене 28.12.2019 року.

Суддя М.Ф. Олійник