ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 643/11181/18

Провадження № 22-ц/818/81/19

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії цивільної палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Хорошевського О.М.

Суддів: Кіся П.В., Яцини В.Б.

За участю секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи :

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - Фізична особа підприємець ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Єрмак Н.В.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила розірвати договір надання послуг «EU-765» укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_3 та зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути гроші до ПАТ «Акцент-Банк» у сумі 31956,22 грн.

Позовна заява вмотивована тим, що 25 липня 2018 року між нею та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір № EU-765 на виготовлення ПВХ конструкцій (балконної рами), за умовами якого відповідач в термін до 28 робочих днів організує роботу по виготовленню та наданню у власність даних вікон, а позивач зобов'язаний сплатити їх вартість в сумі 13763,00 грн. в обумовленні договором строки.

В той же день, між нею та ПАТ «А-Банк» був укладений кредитний договір, в якому кінцева сума сплати послуг становить 31956 грн. 22 коп.

Зазначений договір кредиту нею був укладені під впливом помилки, оскільки її волевиявлення не було направлено на укладення договору на виготовлення ПВХ конструкцій за рахунок кредитних коштів, та обману з боку відповідача, який запропонував їй підписати кредитний договір, проте, вона має фізичні вади зору, у зв'язку з чим не мала можливості ознайомитися з зазначеним договором.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що кредитний договір не відповідає нормам встановлених ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживача на відмову від споживчого кредиту. Суд не надав оцінки доказам про те, що позивач зверталася до ФОП ОСОБА_2 у 14 денний строк з вимогою про розірвання договору надання послуг. Апелянт вважає, що оскільки вона відмовилася від надання послуг то відповідач зобов'язаний повернути банку грошові кошти.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог. Посилання позивача на те, що згідно положень п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач протягом чотирнадцяти днів має право відмовитися від отримання будь-яких послуг, суд вважає безпідставними, оскільки не ґрунтується на вимогах закону в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Як вбачається з наданих суду матеріалів, договір про виготовлення ПВХ конструкцій та договір про надання споживчого кредиту позивач підписала та була ознайомлений з їх змістом. Посилання позивача на те, що вона уклала спірний договір внаслідок наявності у неї вад зору, не може бути підставою для розірвання договору, оскільки це не передбачено нормами матеріального права та не знайшло свого підтвердження матеріалами справи.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 липня 2018 року між ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) та ОСОБА_1 (Споживач) було укладено договір № «EU-765» про надання послуг.

Згідно умов договору ОСОБА_1 замовила виготовлення ПВХ конструкцій (балконної рами), відповідач зобов'язався в термін до 28 робочих днів організує роботу по виготовленню та наданню у власність даних вікон, а позивач зобов'язалась сплатити їх вартість в сумі 13763,00 грн. в обумовленні договором строки.

25.07.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «А-Банк» був укладений кредитний договір, в якому кінцева сума сплати послуг становить 31956 грн. 22 коп.

08.08.2018 року ОСОБА_1 зверталася до ФОП ОСОБА_2 із заявою про відмову від укладання договору, проте відповідач їй відмовив.

Заяву про розірвання договору надання послуг ОСОБА_1 направила через поштове відділення на адресу ФОП ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Підстави для розірвання договору зазначені у статях 651 та 652 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на положення п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач протягом чотирнадцяти днів має право відмовитися від отримання будь-яких послуг, проте такого положення вказаний закон не містить.

Крім норм Цивільного кодексу України правовідносини, що виникли між сторінами регулюються також Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача.

Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору.

Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 підписала та була ознайомлена з їх змістом договору про виготовлення ПВХ конструкцій та договору про надання споживчого кредиту.

Таким чином, при встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Судова колегія зазначає, що посилання апеляційної скарги на положення п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки зазначена норма виключена а тому підстав для його застосування не має.

Посилання апеляційної скарги на вади зору позивача не підтвердженні належними та допустимими доказами у розумінні положень ст. 81 ЦПК України.

Наданий представником позивача документ, що міститься на аркуші справи 33 не може вважатися таким доказом.

Доводи ОСОБА_1 та її представника про те, що позивач не була належним чином ознайомлена з умовами кредитного договору, не мають значення для розгляду справи, оскільки кредитний договір не оспорював ся і це питання судом не вирішувалося.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність ухваленого районним судом рішення і не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Хорошевський О.М.

Судді Кісь П.В.

Яцина В.Б.

повний текст постанови

складено 15 лютого 2019 року