РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/593/19

Провадження № 22-ц/4815/1523/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання :Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк,

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Сокуренка Н.В. на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2019 року, ухвалене в складі судді Мичка І.М., у справі № 562/593/19

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Здолбунівська районна державна адміністрація Рівненської області про захист прав споживача, припинення договору іпотеки, зняття заборони на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що 0 квітня 2007 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір №ROHPGK00000158 та договір іпотеки за реєстровим номером №700. Рішенням Здолбунівського районного суду від 23 жовтня 2017 року стягнуто з неї на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 1644,98 долари США, що еквівалентно на день сплати 46322, 64 грн. Станом на 30 жовтня 2018 року позивач повністю виконала рішення суду та сплатила заборгованість за кредитним договором, однак відповідач відмовляється зняти обтяження з предмету іпотеки.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Здолбунівська районна державна адміністрація Рівненської області про захист прав споживача, припинення договору іпотеки, зняття заборони на нерухоме майно задоволено.

Припинено дію договору іпотеки від 10 квітня 2007 року №ROHPGK00000158, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», в зв`язку з повним виконанням основного зобов`язання за кредитним договором №ROHPGK00000158 від 10 квітня 2007 року.

Знято заборону з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , внесену на підставі договору іпотеки від 10 квітня 2007 року №ROHPGK00000158, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач повністю виконав своє зобов`язання за кредитним договором, яке забезпечено іпотекою.

В апеляційній скарзі, представник відповідача посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що станом на день розгляду справи зобов`язання за кредитним договором не виконані, оскільки у даному випадку правовідносини не припинилися, що не позбавляє банк права нараховувати заборгованість згідно договору та ч.2 ст.625 ЦК України .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Убачається, що 10 квітня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ROHPGK00000158.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 10 квітня 2007 року №ROHPGK00000158, між позивачем та відповідачем укладено Договір іпотеки за реєстровим номером №700 відповідно до якого позивач передала в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» однокімнатну квартиру загальною площею 39,10 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Здолбунівського районного суду від 23 жовтня 2017 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту 1354 долари США, прострочені відсотки 270, 69 доларів США, штраф 0,29 доларів США, пеню 20 доларів США, всього 1644, 98 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 2017,60 гривень. Рішення набрало законної сили 16.01.2018р.

Згідно квитанції №56 від 30.10.2018 року та від 30.10.2018 року ОСОБА_1 сплачено на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором згідно рішення суду та суми судового збору 46322, 64 грн, що еквівалентно 1644, 98 доларів США.

Частиною 1 статті ст. 509 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 1 Закону України від 5 червня 2003 року №898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон №898-ІV), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону №898-ІV іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону №898-ІV визначені підстави припинення іпотеки, однією з яких є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Іпотека та обтяження (заборона розпоряджатися заставним нерухомим майном) підлягають державній реєстрації прав (ст. 4 Закону №1952-ІV).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема на підставі його виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання.

Отже за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора за основним зобов`язанням і припинення у зв`язку з цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повністю виконала своє зобов`язання за кредитним договором, яке забезпечено іпотекою, сплативши 30 жовтня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором згідно рішення суду 46322, 64 грн., що еквівалентно 1644, 98 доларам США на дату погашення заборгованості.

Нараховані банком штрафні санкції за неналежне виконання позивачем рішення суду та умов іпотечного договору (в частині незадоволених судом вимог у стягненні пені у сумі 20 доларів США), після зміни строку виконання зобов`язання не є складовою кредитного зобов`язання позивача та не можуть бути перешкодою для припинення іпотеки.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що іпотека, якою забезпечувалося зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, є припиненою, внаслідок чого обтяження предмета іпотеки підлягає скасуванню.

Посилання банку на невиконання позивачем основного зобов`язання та неприпинення іпотеки суперечать фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Встановивши, що позивач повністю виконав зобов`язання за кредитним договором, яке забезпечувалось іпотекою та станом на 30 жовтня 2018 року, заборгованість перед банком за кредитним договором відсутня, а нараховані банком штрафні санкції за несвоєчасне виконання рішення суду не було складовою кредитного зобов`язання, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що іпотека, якою забезпечувалося зобов`язання позивача за кредитним договором є припиненою, а обтяження щодо предмета іпотеки підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368 , 374, 375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: