Провадження 2/127/6926/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2016 службою ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач був повідомлений про списання з його картки-рахунку 55, 32 гривень за використання кредитного ліміту. Дану операцію позивач вважає незаконною, так як використана ним сума кредитного ліміту перебувала в зоні пільгового періоду 55 днів, виплата відсотків по якому не нараховується. У зв'язку з цим позивач звернувся по телефону 3700 в службу ПриватБанку за роз'ясненням, де йому було повідомлено, що гроші списані правильно за використання кредитного ліміту, а його доводи про порушення банком умов договору, прийняті не були. 02.02.2016 позивачем було направлено до «ПриватБанк» заяву, в якій він вказав на незаконність списання відсотків за використання кредитного ліміту банком, просив провести перерахунок, повернути незаконно списані гроші з рахунку позивача і відшкодувати завдані збитки оцінені ним в 5 000, 00 гривень. Однак по електронній пошті 16.02.2016 № 20.1.0.0.0/7-20160210/5413 позивач отримав відмову від банку. Позивач вважає, що дії ПриватБанку незаконні і неправомірні, порушують умови кредитного договору та інструкції ПриватБанку, так як згідно з умовами договору, щоб мати можливість скористатися пільговим періодом, клієнт зобов'язаний внести суму заборгованості минулого місяця в будь-який день до 25 числа поточного місяця. Заборгованість станом на 31.12.2015 року становила 1 228, 70 грн., яка була погашена позивачем 23.01.2016 в сумі 1 230, 00 грн. згідно з умовами ПриватБанку. Проте 01.02.2016 з рахунку позивача було списано відсотки за використання кредитного ліміту в сумі 55, 32 грн. Заборгованість станом на 31.01.2016 становила 1 400, 91 грн., яка погашена позивачем 24.02.2016 в сумі 1 401, 00 грн., однак 01.03.2016 з рахунку позивача було списано відсотки за використання кредитного ліміту в сумі 55, 63 грн. Заборгованість станом на 29.02.2016 становила 1 234, 25 грн., яка погашена позивачем 24.03.2016 в сумі 1 235, 00 грн., однак 01.04.2016 з рахунку позивача було списано відсотки за використання кредитного ліміту в сумі 48, 87 грн. Заборгованість станом на 30.03.2016 становила 677, 00 грн., яка погашена позивачем 22.04.2016 в сумі 680, 00 грн., однак 01.05.2016 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 32, 31 грн. Заборгованість станом на 31.05.2016 становила 908, 29 грн., яка погашена позивачем 24.06.2016 в сумі 909, 00 грн., однак 01.07.2016 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 39, 28 грн. Заборгованість станом на 30.06.2016 становила 736, 56 грн., яка погашена позивачем 22.07.2016 в сумі 738, 00 грн., однак 01.08.2016 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 34, 58 грн. Заборгованість станом на 30.07.2016 становила 780, 15 грн., яка погашена позивачем 24.08.2016 в сумі 184, 00 грн. + 600, 00 грн., однак 01.09.2016 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 39, 21 грн. Заборгованість станом на 31.08.2016 становила 842, 98 грн., яка погашена позивачем 23.09.2016 в сумі 843, 00 грн., однак 01.10.2016 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 42, 14 грн. Заборгованість станом на 30.09.2016 становила 1 017, 75 грн., яка погашена позивачем 24.10.2016 в сумі 1 018, 00 грн., однак 01.11.2016 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 50, 28 грн. Заборгованість станом на 31.10.2016 становила 954, 93 грн., яка погашена позивачем 24.11.2016 в сумі 955, 00 грн., однак 01.12.2016 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 48, 95 грн. Заборгованість станом на 29.11.2016 становила 1 144, 38, 00 грн., яка погашена позивачем 23.12.2016 в сумі 1 145, 00 грн., однак 01.01.2017 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 51, 24 грн. Заборгованість станом на 31.12.2016 становила 1 184, 00 грн., яка погашена позивачем 24.01.2017 в сумі 1 185, 00 грн., однак 01.02.2017 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 55, 09 грн. Заборгованість станом на 31.01.2017 становила 1 140, 58 грн., яка погашена позивачем 24.02.2017 в сумі 1 141, 00 грн., однак 01.03.2017 з рахунку позивача було списано відсотки в сумі 43, 75 грн. Позивач вважає, що такі дії відповідача є незаконними, йому завдано матеріальний збиток в сумі 596, 65 гривень, який у відповідності до положень ч. 2 ст. 230 ЦК України підлягає відшкодуванню відповідачем у подвійному розмірі 1 192, 00 гривень. Також, позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у його фізичних та душевних стражданнях, з урахуванням часу та міри вини органу, яким було нанесено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 100 000, 00 гривень і яка підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі ч. 2 ст. 230 ЦК України та ст. 22 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів».

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про визнання дій ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконними, зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» компенсувати позивачу матеріальну шкоду в сумі 1 192, 00 гривень, незаконно списаних з його рахунку, та моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 гривень.

Ухвалою суду від 15.01.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також, даним судовим рішенням учасникам справи запропоновано надати заяви по суті справи та докази у строк встановлений судом.

Ухвалою суду від 15.03.2018 змінено порядок розгляду справи, вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження і замінено засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження підготовчим засіданням. Також, даним судовим рішенням відповідачу запропоновано надати відзив у строк встановлений судом.

Від відповідача відзив не надійшов.

Ухвалою суду від 11.05.2018 провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 1 192, 00 гривень закрито.

Ухвалою суду від 06.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 28.08.2018 провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі № 127/7008/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Ухвалою суду від 18.02.2019 суддею Борисюк І.Е. прийнято справу до свого провадження, поновлено провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві, наданій суду на виконання вимог ухвали суду від 26.12.2017.

Представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Також вказав, що позивач вже неодноразово звертався до суду із різними вимогами, підставами для звернення з якими були аналогічні підстави тим, що зазначені позивачем при зверненні до суду із даним позовом. Представник відповідача зазначив, що рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2017 по справі № 127/12056/17 та від 05.12.2018 по справі № 127/7008/16-ц, які набрали законної сили, було встановлено відсутність незаконних дій з боку відповідача щодо позивача.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебували цивільні справи № 127/12056/17 та № 127/7008/16-ц за позовами ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, підставою для звернення з якими були незаконні, на думку позивача, дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з його рахунку 5168…9107 коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Так, рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2017 по справі № 127/12056/17, яке набрало законної сили 01.12.2017, ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні його вимог про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 1 192, 00 гривень матеріальної шкоди та 50 000, 00 моральної шкоди.

Вищевказаним судовим рішенням було встановлено наступне.

ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» та тривалий час користувався кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по рахунку № 779107 і додатковим рахункам договору відповідно до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка на даний час закрита, що стверджується наданою суду довідкою від 02.10.2018 року.

З витягу Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» суд встановив наступне:

- пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови сплати заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості);

- базова % ставка а місяць (нараховується на залишок заборгованості) - 2,5 % UAH, за тратами здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9 %, за тратами здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6 %;

- обовязковий щомісячний платіж 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); з 01.01.2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості.

Також судом встановлено, що з картрахунку ОСОБА_1 банком були списані проценти: 01.02.2016 року в сумі 55,32 грн., 01.03.2016 року в сумі 55,63 грн., 01.04.2016 року в сумі 48,87 грн.

Вивчивши банківські виписки по картрахунку ОСОБА_1 суд встановив, що хоча й позивачем було погашено 23.01.2016 року заборгованість в сумі 1 230, 00 грн., яка виникла станом на 31.12.2015; 24.02.2016 погашено заборгованість в сумі 1 401, 00 грн., яка виникла станом на 31.01.2016; 24.03.2016 погашено заборгованість в сумі 1 235, 00 грн., яка виникла станом на 29.02.2016, проте у позивача була наявна непогашена заборгованість за попередні періоди, зокрема, починаючи з жовтня 2015 року, яку ОСОБА_1 у період дії 55-денного пільгового періоду повністю не погашав.

Відповідно до п. 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01 % від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання).

Отже, враховуючи наявну непогашену повністю заборгованість ОСОБА_1 перед банком за попередні періоди, пільговий період не діє і на всю суму заборгованості нараховуються відсотки з дати початку використання кредитних коштів.

Суд дійшов висновку про відсутність в діях банку порушень умов договору та закону.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 по справі № 127/7008/16-ц, яке набрало законної сили 04.02.2019 згідно постанови Вінницького апеляційного суду, ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні його вимог щодо здійснення перерахунку і повернення йому незаконно списаних ПАТ КБ «ПриватБанк» з його рахунку 55, 63 гривень, 55, 32 гривень і 48, 87 гривень та у відшкодуванні моральної шкоди в сумі 20 000, 00 гривень.

Вищевказаним судовим рішенням було встановлено наступне.

Виписки, надані ПАТ КБ «Приватбанк» по картці/рахунку № 779107 та 065115 і додатковим рахункам договору, укладеним з ОСОБА_1, містять інформацію про відємний залишок після операції по даним рахункам в наступні періоди, зокрема, станом на 25 число кожного місяця, а саме:

- 31.12.2015 - 31.12.2015: баланс на початок періоду «-1181,09», баланс на кінець періоду «-1228,70»;

- 23.01.2016 - 23.01.2016: баланс на початок періоду «-1921,91», баланс на кінець періоду «-1156,90»;

- 01.02.2016 - 01.02.2016: баланс на початок періоду «-1400,91», баланс на кінець періоду «-1485,57»;

- 31.01.2016 - 31.01.2016: баланс на початок періоду «-1380,57», баланс на кінець періоду «-1400,91»;

- 24.02.2016 - 24.02.2016: баланс на початок періоду «-2007,32», баланс на кінець періоду «-1079,22»;

- 01.03.2016 - 01.03.2016: баланс на початок періоду «-1234,25», баланс на кінець періоду «-1289,88»;

- 29.02.2016 - 29.02.2016: баланс на початок періоду «-1201,98», баланс на кінець періоду «-1234,25»;

- 24.03.2016 - 24.03.2016: баланс на початок періоду «-1786,28», баланс на кінець періоду «-551,28»;

- 30.03.2016 - 30.03.2016: баланс на початок періоду «-653,85», баланс на кінець періоду «-677,96»;

- 01.04.2016 - 01.04.2016: баланс на початок періоду «-677,96», баланс на кінець періоду «-811,79»;

- 22.04.2016 - 23.04.2016: баланс на початок періоду «-1252,51», баланс на кінець періоду «-644,75»;

- 30.04.2016 - 01.05.2016: баланс на початок періоду «-793,38», баланс на кінець періоду «-889,81»;

- 24.05.2016 - 25.05.2016: баланс на початок періоду «-1434,53», баланс на кінець періоду «-770,87»;

- 24.06.2016 - 24.06.2016: баланс на початок періоду «-1475,95», баланс на кінець періоду «-613,57»;

- 30.06.2016 - 01.07.2016: баланс на початок періоду «-664,72», баланс на кінець періоду «-870,68»;

- 22.07.2016 - 22.07.2016: баланс на початок періоду «-1298,80», баланс на кінець періоду «-568,78»;

- 30.07.2016 - 01.08.2016: баланс на початок періоду «-730,21», баланс на кінець періоду «-818,53»;

- 24.08.2016 - 24.08.2016: баланс на початок періоду «-1499,24», баланс на кінець періоду «-747,79»;

- 30.08.2016 - 01.09.2016: баланс на початок періоду «-826,26», баланс на кінець періоду «-952,49»;

- 23.09.2016 - 23.09.2016: баланс на початок періоду «-1575,57», баланс на кінець періоду «-794,71»;

- 30.09.2016 - 01.10.2016: баланс на початок періоду «-952,23», баланс на кінець періоду «-1059,89»;

- 24.10.2016 - 24.10.2016: баланс на початок періоду «-1763,13», баланс на кінець періоду «-983,58»;

- 30.10.2016 - 01.11.2016: баланс на початок періоду «-1175,90», баланс на кінець періоду «-1035,27»;

- 24.11.2016 - 24.11.2016: баланс на початок періоду «-1865,95», баланс на кінець періоду «-1014,95»;

- 29.11.2016 - 01.12.2016: баланс на початок періоду «-1101,88», баланс на кінець періоду «-1252,71»;

- 23.12.2016 - 23.12.2016: баланс на початок періоду «-1852,13», баланс на кінець періоду «-916,54»;

- 31.12.2016 - 01.01.2017: баланс на початок періоду «-1112,73», баланс на кінець періоду «-1235,74»;

- 24.01.2017 - 25.01.2017: баланс на початок періоду «-2023,11», баланс на кінець періоду «-1178,67»;

- 31.01.2017 - 01.02.2017: баланс на початок періоду «-1075,26», баланс на кінець періоду «-1195,67»;

- 24.02.2017 - 24.02.2017: баланс на початок періоду «-1654,58», баланс на кінець періоду «-751,22»;

- 01.03.2017 - 01.03.2017: баланс на початок періоду «-802,74», баланс на кінець періоду «-916,49».

Суд прийшов до висновку, що в зазначений позивачем період на відповідному рахунку станом на 25 число кожного поточного місяця була наявна непогашена заборгованість, що згідно умов укладеного між сторонами договору, виключає можливість застосування до відповідних правовідносин пільгового періоду.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказані судові рішення є публічно доступними.

Отже, вищевказані обставини, встановлені рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області у цивільних справах № 127/12056/17 від 20.11.2017 та № 127/7008/16-ц від 05.12.2018, не потребують доказування у даній цивільній справі.

Крім того, судом прийнято до уваги, що сторонами під час судового розгляду даної цивільної справи не було спростовано обставини, які встановлені вищевказаними судовими рішеннями.

Твердження позивача про те, що постановою Верховного Суду від 13.06.2018 у справі 127/7008/16-ц було встановлено факт незаконних дій відповідача щодо позивача і спричинення йому шкоди діями ПАТ КБ «ПриватБанк» - є безпідставними, оскільки з постанови Верховного Суду від 13.06.2018 вбачається скасування ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23.05.2016, якою визнано неподаною та повернуто апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2016 та передано справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Зазначена постанова суду касаційної інстанції містить обґрунтування щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору при розгляді цієї справи, а не щодо вирішення спору по суті.

Вищевказане, зокрема, було встановлено й постановою Вінницького апеляційного суду від 04.02.2019 у справі 127/7008/16-ц.

Отже, суд прийшов до висновку про відсутність незаконних дій з боку відповідача щодо списання з рахунку позивача відсотків за користування кредитними коштами за період з 31.12.2015 до 01.03.2017.

Крім того, як на одну із підстав незаконності дій відповідача, позивач посилається на нечесну підприємницьку практику ПАТ КБ «ПриватБанк», яка заборонена ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів».

Так статтею 19 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів» визначено поняття та форми нечесної, агресивної підприємницької практики та наслідки використанням такої практики.

В ході розгляду справи судом не встановлено використання відповідачем нечесної, агресивної підприємницької практики щодо позивача, порушення відповідачем ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів» в межах заявлених позивачем вимог.

Також, судом звернуто увагу на те, що позивач в обґрунтування своїх вимог, зокрема, посилається на норми закону, що регулюють підстави визнання недійсним правочину і наслідки його недійсності. Однак, вимоги про визнання кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, недійсним до суду не предявлялися. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу лише в межах заявлених особою вимог.

Судом прийнято до уваги, що положення ст. 204 ЦК України встановлюють презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Судом не приймається до уваги твердження позивача про те, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області у цивільних справах № 127/12056/17 від 20.11.2017 та № 127/7008/16-ц від 05.12.2018 є неправосудними, а тому не можуть прийматися судом до уваги, оскільки дані судові рішення набрали законної сили і є обовязковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами, згідно із ст. 18 ЦПК України та ст. 129-1 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та заяві, наданій суду на виконання вимог ухвали суду від 26.12.2017, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Кредитний договір № SAMDNWFC4 від 05/05/2014, на виконання умов якого позивачу було відкрито рахунок і оформлено кредитну картку «Універсальна» з тарифним планом «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», є домовленість сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевказане суд прийшов до висновку про відсутність незаконних дій з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з рахунку ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами за період з 31.12.2015 до 01.03.2017, відсутність використання відповідачем нечесної, агресивної підприємницької практики щодо позивача, порушення ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів» в межах заявлених позивачем вимог.

Щодо вимоги в частині стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання банківських послуг.

Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 4, 22 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Вищевказана позиція узгоджується із позиціями, викладеними Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14-ц та Верховним Судом України у постанові від 09.11.2016 у справі № 6-1575цс16.

Судом не встановлено, що договором про надання банківських послуг передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов'язань.

Посилання позивача як на підставу відшкодування моральної шкоди на положення ч. 2 ст. 230 ЦК України, є безпідставним. Дане положення регулює стягнення моральної шкоди, як наслідок вчинення правочину під впливом обману, який визнаний судом недійсним.

Відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, судом не встановлено обставин, з якими закон пов'язує право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Крім вищевказаного, судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, відповідно відсутній й причинно-наслідковий звязок між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні. Таким чином, така вимога не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне.

Позивач, звернувшись до суду за захистом своїх прав як споживача, був звільнений від сплати судового збору.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано.

Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів», п. 3 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 5, 12, 15, 16, 202, 204, 230, 526, 530, 536, 611, 627 - 629, 1046, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 6, 10 - 13, 43, 44, 76-83, 89, 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Рішення суду складено 12.04.2019.

Суддя: