Справа №: 343/2147/17
Провадження №: 2/0343/110/19
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Керніцького І. І.,

секретаря - Оленюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з внуками та у здійсненні дідом своїх прав щодо їх виховання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з внуками та у здійсненні дідом своїх прав щодо їх виховання.

Свої вимоги мотивував, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його онуками та відповідно дітьми його дочки. Відповідачка ОСОБА_2 , із якою, а також із її чоловіком, в нього в даний час існує конфліктна ситуація, пов`язана з сімейно-побутовими умовами, що вплинуло на обставини складені в даній позовній заяві, і що змушує його звертатися в цей час до суду.

Однак, його онуки є йому найдорожчими. З онукою ОСОБА_6 ніяких перешкод в спілкуванні не має. У нього з онуками завжди були дуже гарні стосунки, вони легко знаходили мову, незважаючи на різницю у віці. З моменту свого народження онуки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , як ї їх батьки, проживали разом з ним. У них з внуками ніколи не виникало приводів для конфліктів.

Після конфліктної ситуації із відповідачкою по справі, остання із своїми дітьми і чоловіком перейшли жити на іншу квартиру, щоб проживати самостійно, у звязку з чим свідомо і умисно в даний час позбавили його можливості систематично спілкуватися з онуками ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Відповідачка відмовляє давати йому своїх дітей для спілкування навіть час від часу, нерегулярно.

Від відповідачки поступив відзив на позовну заяву, де остання зазначила, що є мамою малолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач по справі є її батьком та дідом її малолітніх дітей. До березня 2017 року її сім`я проживала разом з батьком. Однак, після неодноразових непорозумінь і конфліктів, вона з чоловіком та дітьми змушені буди залишити їхнє житло і переїхати проживати окремо. У ОСОБА_1 складний характер. Він часто буває нервовий, запальний. Вчиняє сварки на побутовому рівні, ображає їх нецензурними словами, лається. Під час сварок він не контролює свої емоції, погрожує фізичною розправою. З роками його поведінка стає все нестриманішою і грубшою. Так було і 02.03.2017 року. Батько почав кричачи, виганяв її та її малолітніх дітей з квартири. Вона відмовлялася піти з дому, так як це уже був вечір. Вона розуміла, що може просто залишитися вночі на вулиці з малими дітьми, пояснювала батьку, вони підуть вранці. Це дуже сильно розізлило батька і він вдарив її в обличчя, спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці ока з переходом ділянку носа, перелому кісток носа. Даний конфлікт відбувався в присутності її дітей. Діти дуже налякалися, пережили того вечора серйозне потрясіння. А після цього, наступного дня вони залишили своє житло і переїхали в орендовану квартиру.

Дітям довелося привикати до нового місця проживання, нового побуту. Вони з чоловіком приклали багато зусиль, щоб діти забули всі неприємні події, привикли нових умов проживання. Консультувались з цього приводу в психолога. По факту її побиття було зареєстроване кримінальне провадження та вироком Долинського районного суду від 21.11.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 України.

Вважає, що відновлення довіри, поваги та любові у їхній родині потрібно починати не з подання даного позову, а з переоцінки своєї поведінки та зміни ставлення до близьких людей.

Діти - не річ, яку можна дати, передати чи позичити на певний час. Вони теж мають свої думки, погляди, емоції та бажання.

Позивач на адресу суду скерував відповідь на відзив, де вказав, що у відзиві відповідачка вказує, що після неодноразових непорозумінь вона була змушена з чоловіком і дітьми залишити житло і переїхати. Але відповідачках забула вказати, що після того як вона неодноразово вимагала, щоб він купив їм квартиру, а також зробив би їм з чоловіком керівні посади. 02.03.2017 року відповідачка спровокувала сварку і накинулась разом із своєю мамою ОСОБА_11 на нього, викрутили йому руки; а брат ОСОБА_12 наніс йому удар, який прийшовся йому в ліве плече. Відповідачка вказує, що конфлікт який відбувся 02.03.2017 р. в присутності дітей, це являється брехнею. Також у відзиві відповідачка вказує, що ним не приймалось ніяких мір по примиренню, це теж брехня. Він особисто неодноразово пропонував примирення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що позовні вимоги підтримує повністю, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що він, як дідо має право спілкуватися із своїми онуками, брати участь у їх вихованні.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просила у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що його діти дуже перелякані, коли позивач, їхній дідо, в них на очах б`є їх маму. ОСОБА_1 побив його дружину, свою дочку, відповідачку по справі, коли знаходились в кімнаті їх діти, його онуки.

В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації Прокопець Т.А. пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 просила проводити зустрічі дітей із дідусем в її присутності. ОСОБА_13 не спілкувалися з ним через його агресивну поведінку. На засідання органу опіки та піклування позивач не з`являвся. Спілкування дідуся з внуками не належить до компетенції органу опіки та піклування.

Будучи допитана в судовому засіданні, в якості свідка, ОСОБА_14 суду пояснила, що вона працює практичним психологом ДНЗ "Золота Рибка", має вищу освіту "Практичний психолог". Давала характеристику на ОСОБА_15 на звернення батьків дитини. ОСОБА_16 попросила її поспостерігати за дитиною, оскільки позивач вигнав її з дому в присутності дітей. ОСОБА_8 вів себе нормально, жодних змін в поведінці дитини вона не помічала. На даний час вік ОСОБА_8 5 років. Їй відомо, що позивач в присутності внуків бив свою дочку, відповідачку по справі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 ствердила, що працює вчителем початкових класів Долинського ліцею № 7. Готувала психолого-педагогічну характеристику на ученицю ОСОБА_18 Яну ОСОБА_19 . В березні 2017 року у дівчинки змінилась поведінка, про це вона повідомила батьків. ОСОБА_16 дівчинки розповіла, що в них проблем у сім`ї, в мами на обличчі була гематома. Було вирішено більше приділяти увагу дитині. За останні 2 роки позивач в школу не приходив.

В судовому зсіданні допитана в якості свідка ОСОБА_20 пояснила, що працює заступником директора з навчально-виховної роботи ліцею № 7. Раніше працювала практичним психологом. В ліцеї навчаються діти щодо яких вирішується даний позов. Вона надавала висновок щодо ОСОБА_21 . Зробила висновок про те, що ОСОБА_7 уникає зустрічі з дідусем ОСОБА_22 , оскільки боїться його агресії.

Свідок ОСОБА_23 дала показання в яких зазначила, що вона працює директором ліцею № 7. Позивач не є учасником навчально-виховного процесу, запиту від батьків ОСОБА_24 , яка навчається у ліцею, не поступало. Висновку про можливість спілкування онучки з дідусем ОСОБА_25 надати не може. Школа не має права втручатися у відносини між батьками дитини та дідусем, у сімені правовідносини школа не втручається.

Будучи допитана в судовому засіданні, в якості свідка, ОСОБА_26 суду пояснила, що працює практичним психологом Долинського ліцею № 7. Практичний психолог має право здійснюват індивідуальну діагностику, корекцію за запитом учасників освітнього процесу, отримавши письмову згоду батьків (законних представників). Зазначена згода може може бути відкликана у будь-який момент. Вказаної згоди від батьків ОСОБА_24 не було, запиту на індивідуальну діагностику також не надходило. Вона не може надавати дані про психологічний стан дитини без погодження і дозволу батьків, або опікуна.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити, зі слідуючих міркувань.

З ухвали Долинського районного суду від 04.01.2018 року (а.с.42-43) слідує, що суд постановив:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про допит в судовому засіданні в якості свідків малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_5 у відсутності їхніх батьків відмовити.

Відповідно до висновку психодіагностичного обстеження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениці 2-А класу Долинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 7, вбачається: дитина щиро зізналась, що з дідусем Богданом уникає зустрічей, боїться його агресивних проявів поведінки у ставленні до сім`ї. Оскільки самі спогади про дідуся для дитини стали психотравмуючим фактором, психологом школи рекомендовано батькам тимчасово обмежити з ним спілкування та створити безпечне середовище для здорового психічного розвитку дитини та особистісного розвитку загалом (а.с.64).

З копії заяви ОСОБА_2 від 06.03.2017 року, адресованої на ім`я головного лікаря Долинської ЦРЛ ОСОБА_27 , слідує, що відповідачку ІНФОРМАЦІЯ_3 року побив батько ОСОБА_1 (а.с.29).

Із копії заяви відповідачки від 06.03.2017 року на ім"я начальника Долинського відділу міліції Хомина В.Д. вбачається, що між сторонами був конфлікт (а.с.30).

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з копії вироку Долинського районного суду від 21.11.2017 року (а.с.37-38), суд встановив:

ОСОБА_1 умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров"я.

Злочин вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_1 02.03.2017 року близько 18.30 годин, перебуваючи у квартирі, яка знаходиться в АДРЕСА_1 за місцем проживання, вчинив сварку із своєю дочкою ОСОБА_2 , в ході якої умисно кулаком правої руки наніс їй один удар в ділянку лівого ока з переходом на ділянку носа, при цьому умисно заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці лівого ока з переходом на ділянку носа; перелом кісток носа без зміщення та без порушення функцій носового дихання, які згідно висновку судово-медичного експерта №27 від 07.04.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, як таких що викликали короткочасний розлад здоров"я.

Суд ухвалив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 ( вісімсот п"ятдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_1 від відбуття призначеного покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

У частині першій статті 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач є дідом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що між сторонами склалися спірні правовідношення щодо участі діда у вихованні та спілкуванні з дітьми - ОСОБА_28 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства" держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Суд вважає, що відповідачем надано допустимих та беззаперечних доказів того, що позивач, який є дідом дітей, несе загрозу та його подальше спілкування з дітьми суперечило б інтересам останнім.

В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні стосунки, відсутність компромісу щодо порядку зустрічі та вихованню дітей, які самі по собі можуть впливати, та як наслідок, усунути позивача від спілкування з онуками.

Згідно ч.2 ст.1 СК України метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд

встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що в даному позові слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 7, 159, 257, 263 СК України, статтями 12, 76-81, 265, 268, 352 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з внуками та у здійсненні дідом своїх прав щодо їх виховання,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП- НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , РНОКПП- НОМЕР_2 ;

Треті особи: орган опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації, пр.Незалежності, 5, м.Долина, Івано-Франківської області, 77500;

ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_3.

Суддя Долинського районного суду І. І. Керніцький