Дата документу 22.01.2019 Справа № 318/757/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/757/18 Провадження №22-ц/807/625/19
Головуючий в 1-й інстанції - Васильченко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарСеменчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року, ухваленого в м. Кам'янка-Дніпровська у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, у якому зазначав, що його дружиною була ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними було укладено 27 вересня 1991 року. За життя ОСОБА_8 мала на праві приватної власності таке майно: 1) житловий будинок АДРЕСА_1, яким вона володіла на підставі свідоцтва № НОМЕР_4 про право власності на житловий будинок від 21.11.2001 року; 2) земельну ділянку площею 0,44 га, розташованої по АДРЕСА_1 в с. Дніпровка на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 25.12.1994 року; 3) земельну ділянку (пай) площею 3,48 га. 02 березня 2005 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своєму чоловікові ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла. У спадкодавиці ще був спадкоємець - її син від першого шлюбу ОСОБА_5 Вона його позбавила спадкування, оскільки все своє майно заповіла чоловікові, але син є інвалідом другої групи і має право на обов'язкову частку в спадщині, яка складається з половини частки, яка б припадала йому при спадкуванні за законом. Позивач вказує, що 15 жовтня 2010 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу. Але ОСОБА_5 заперечував проти того, що будинок належав тільки його матері, і подав позовну заяву до суду про визнання заповіту недійсним, де зазначав, що будинок був придбаний на підставі договору його батьком ОСОБА_9 Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду 24 червня 2016 року залишено без задоволення позов ОСОБА_5 Після закінчення судових процесів ОСОБА_6 знову звернувся до державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї дружини ОСОБА_8 16 лютого 2018 року державним нотаріусом винесено постанову № 101/01-32 про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що в заповіті не вказано час його посвідчення (години та хвилини), заповіт складений російською мовою, що не відповідало загальним вимогам до форми заповіту, передбачених ст. 1247 ЦК України. Тому, позивач просив суд визнати за ним право власності на 3/4 (три четвертих частки) майна: 1) житлового будинку та земельної ділянки площею 0,3902 га АДРЕСА_1; 2) земельної ділянки (паю) площею 3,4801 га, розташованої на землях Дніпровської сільської ради.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування, задоволено. Визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 3/4 (три четвертих частки) майна:

- житлового будинку АДРЕСА_1 Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, який відповідно до технічного паспорту, складається з літер: «А» - житловий будинок, загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., «Пг» - погріб, «Б» - гараж, «В» - сарай, «Г» - гараж, «У» - вбиральня, № 1 - ворота, № 3 - паркан, № 4 - свердловина;

- земельної ділянки площею 0,3902 га, яка розташована по АДРЕСА_1 в с. Дніпровка Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, кадастровий номер НОМЕР_2, наданої для ведення особистого селянського господарства (01.03);

- земельної ділянки (паю) площею 3,4801 га, яка розташована на землях Дніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, кадастровий номер НОМЕР_3, наданої для ведення товарного сільського господарського виробництва (01.01).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що апелянт має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки є інвалідом ІІ групи. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право власності на спадкове майно, нікому із спадкоємців не видавалось. Оскільки нотаріус відмовив ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав невідповідності заповіту законодавству, то суд неправомірно виніс рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_6 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про задоволення позовних вимог, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 за життя володіла таким майном:1) житловим будинком АДРЕСА_1, яким вона володіла на підставі свідоцтва № НОМЕР_4 про право власності на житловий будинок від 21.11.2001 року (а.с. 7); 2) земельною ділянкою площею 0,44 га, розташованої по АДРЕСА_1 в с. Дніпровка на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 25.12.1994 року; 3) земельною ділянкою (паєм) площею 3,48 га, яким вона володіла на підставі державного акту серії НОМЕР_6 від 25.10.2004 року (а.с. 10).

02 березня 2005 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своєму чоловікові ОСОБА_6, який посвідчений секретарем Дніпровської сільської ради за р. 42 (а.с. 25).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7, виданого повторно 10.08.2010 року (а.с. 24).

Вважаючи вимоги позивача, щодо визнання за ним права власності на спадкове майно у судовому порядку, законними та обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

02 березня 2005 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своєму чоловікові ОСОБА_6, який посвідчений секретарем Дніпровської сільської ради за р. 42 (а.с. 25).

Вказане також підтверджується рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2006 року у справі за участі тих же сторін: ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Дніпровської сільської ради про визнання заповіту недійсним, визнання рішень органу місцевого самоврядування недійсними, визнання свідоцтв про право власності недійсними, визнання права власності. Так відповідно до мотивувальної частині рішення, яке набрало законної сили, «підстав для визнання недійсним заповіту ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, який 02.03.2005 року складено ОСОБА_8 та посвідчено Дніпровською сільрадою взагалі відсутні.»

У відкритті касаційного провадження по цій іншій справі було відмовлено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.01.2017 року (а.с. 34-35).

Стаття 1235 ЦК України зазначає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

В силу ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, який має право на обов'язкову частку у спадщині, є її син ОСОБА_5, який є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_8 (а.с.9).

Позивач у справі жодним чином, право на обов'язкову частку у спадщині ОСОБА_8 - ОСОБА_5 не спростовує та просив суд визнати право власності з врахуванням обов'язкової частки відповідача.

16 лютого 2018 року державним нотаріусом винесено постанову № 101/01-32 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі ОСОБА_6 свідоцтва на право власності за заповітом, на підставі того, що в заповіті не вказано час його посвідчення (години та хвилини), заповіт складений російською мовою, що не відповідало загальним вимогам до форми заповіту, передбачених ст. 1247 ЦК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок.

Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права.

У справі є безспірні докази права власності позивача на частку у майні спадкодавця. Заповіт складений ОСОБА_8 є дійсним. Підстави відмови у видачі нотаріусом свідоцтва про право власності за заповітом не є підставою для відмови у позові.

Інші доводи апеляційної скарги та пояснення відповідача суду апеляційної інстанції зводяться до того, що він вважає заповіт не дійсним і оспорює взагалі підстави набуття права власності спадкодавцем, однак ці ж доводи були підставою його звернення до суду у зазначеній іншій справі про визнання заповіту та підстав набуття спадкодавцем майна недійсними і свого підтвердження не отримали. Вказані доводи висновків суду, не спростовують, і зводяться лише до незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при встановленні зазначених фактів не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 24 січня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков