Справа № 171/1982/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2019 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кодрян Л.І.

за участю секретаря Титаренко Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача боргу в сумі 26000 грн. та стягнення витрат повязаних з наданням правової допомоги у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 27.04.2018 року відповідач ОСОБА_2 взяла у нього в борг 26000 грн. і зобовязалася їх повернути 27.01.2018 року. Однак після визначеної дати відповідач грошові кошти не повернула.

Тому позивач просить суд стягнути вищезазначену суму боргу з відповідача на його користь.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позов підтримують, просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, у встановлений строк відзив на позов до суду не подала.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27.04.2018 року згідно розписки ОСОБА_2, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, взяла в борг у ОСОБА_1 26000 грн. строком на три місяці, та зобовязалась повернути в строк до 27.07.2018 року (а.с. 4).

Станом на 15.02.2019 року грошові кошти у розмірі 26000 грн. ОСОБА_1 згідно розписки від 27.01.2018 року не повернуті.

Відповідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України.

Суд виходить із того, що наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Оскільки позивач виконав свої обов'язки за договором позики від 27.01.2018 року перед відповідачем, надав відповідачу в борг суму у розмірі 26000 грн., а відповідач взяті по договору обов'язки не виконала, борг не повернула, то суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог стосовно боргу.

Що стосується вимог щодо стягнення з відповідача на користь відповідача витрат повязаних з наданням йому правової допомоги, то суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

В п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України зазначено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно договору про надання правової допомоги від 10.09.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 уклав цей договір з адвокатом ОСОБА_3, який зобовязався бути його представником під час судового розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с.5).

Відповідно до додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 10.09.2018 року встановлено, що вартість наданих ОСОБА_3 послуг складає 10000 грн. (а.с.6).

З розрахунку суми гонорару за правову допомогу, що вже була надана та буде надаватися позивачу ОСОБА_1 у звязку з підготовчими діями та судовим розглядом його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу, встановлено, що ОСОБА_1 сплатив адвокату ОСОБА_3 за надану йому правову допомогу 10000 грн. Також встановлено, що фактична вартість наданої адвокатом правової допомоги склала 625 грн. за 1 годину (а.с.8).

Виходячи з вищевикладеного, та того, що представник позивача згідно матеріалів справи в судових засіданнях не приймав участі, відповідних доказів вказаного не надав, суд вважає за доцільне частково стягнути з відповідача на користь позивача 6250 грн. на витрати повязані з наданням правової допомоги, а у стягненні 3750 грн. за безпосередню участь в судових засіданнях відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 5, 11-13, 76-81, 89, 133, 134, 137,247, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (прож. ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (прож. ІНФОРМАЦІЯ_5) заборгованість за договором позики від 27.04.2018 року у розмірі 26000 (двадцять шість тисяч) грн. та витрати повязані з наданням правової допомоги у розмірі 6250 (шість тисяч двісті пятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (прож. ІНФОРМАЦІЯ_3) судовий збір в сумі 768,40 гривень.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 лютого 2019 року.

СуддяОСОБА_4