Справа № 520/7538/17
Провадження № 2/520/482/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Нефедової Г.В.

розглянувши цивільну справу за позовом Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування компенсації заподіяної працівником збитку,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2017 року Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому вимагає стягнути на свою користь компенсацію заподіяного працівником збитку в розмірі 116 250,98 грн.

У зв'язку із затвердженням змін до Структури територіальних органів поліції було розширено повноваження та змінено назву Управління патрульної поліції м. Одесі на Управління патрульної поліції в Одеської області Департаменту патрульної поліції.

Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що ОСОБА_1 перебував з 07.11.2015 року у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції займаючи посаду інспектора патрульної поліції. 31.03.2016 року відповідачем для виконання своїх службових обов'язків прийнято службовий автомобіль "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, належний Департаменту патрульної поліції. 31.03.2016 року о 17 год. 00 хвил. на вул. Люстдофська дорога, при виїзді на площу Толбухіна у м. Одеса сталося зіткнення автомобіля "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 та трамвая бортовий номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2. В результаті зіткнення автомобіль "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Позивач посилаючись на висновок експертного дослідження від 31.01.2017 року №16 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра зазначив, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, внаслідок його ушкодження при ДТП від 31.03.2016 року становить 48 255,61 грн. Сума ремонту пошкодженого автомобілю згідно акта виконаних робіт № АП - 00002025 від 25.11.2016 року по ремонту автомобіля "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, склала 116 250,98 грн. Позивач вважає, що сума ремонту пошкодженого відповідачем автомобілю "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2 в розмірі 116 250,98 коп. є матеріальною шкодою, що заподіяна відповідачем як працівником в період виконання ним трудових обов'язків і яка повинна бути у повному розмірі стягнена на підставі вимог ст. 130, п. 2, 6 ст. 134, ч. 1 ст. 135-3, ч. 3 ст. 136 КзпП України з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції.

Представник позивача до початку судового засідання подав заяву в якої просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача 29.10.2018 року надав до суду відзив на позовну згідно якого просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача заперечуючи проти позову свою позицію обґрунтував тим, що позивачем при поданні позову порушив строк передбачений ч. 3 ст. 233 КзпП України. Представник відповідача не погоджується з заявленою позивачем до стягнення грошової суми у розмірі 116 250,98 грн. вважаючи її безпідставної та такою, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Також представник відповідача зазначив, що відповідач ніяких договорів матеріальної відповідальності з позивачем не укладав у зв'язку з чим відповідач не може нести повну матеріальну відповідальність.

Від представника відповідача подана заява про розгляд справи за його відсутністю.

Провадження по справі відкрито ухвалою від 10.07.2017 року

Ухвалою суду від 23.11.2017 року зупинено провадження по справі на час перебування ОСОБА_1 за кордоном у зв'язку із находженням у відрядженні.

Ухвалою суду від 24.09.2018 року поновлено провадження по справі.

Суд дослідивши в судовому засіданні всі наявні в матеріалах справи докази у сукупності встановив наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 перебував з 07.11.2015 року у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції займаючи посаду інспектора патрульної поліції.

31.03.2016 року ОСОБА_1 для виконання своїх службових обов'язків прийнято службовий автомобіль "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2.

Вказані вище обставини визнаються учасниками справи, а тому згідно вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 105821 від 31.03.2016 року, що складено відносно ОСОБА_1 встановлено, що 31.03.2016 року о 16 год. 45 хвил. на вул. Люстдофська дорога, при виїзді на площу Толбухіна у м. Одеса сталося зіткнення автомобіля "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 та трамвая бортовий номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2. Зіткнення відбулось у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 рухаючись на автомобілі "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2 на зелене світло світлофору не надав перевагу трамваю бортовий номер НОМЕР_3, який також рухався на зелене світло світлофору чим порушив п. 16.7 Правил дорожнього руху за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 124 КупАП. В результаті зіткнення автомобіль "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

На підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2016 року по справі № 520/11354/16-п встановлено, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення 31.03.2016 року, адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито з підстав спливу терміну передбаченого ст. 38 КУпАП для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Однак, при розгляді Київського районного суду м. Одеси справи № 520/11354/16-п судом встановлено, що в діях водія ОСОБА_1, вбачається склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП.

В постанові також зазначено про наявність винних дій ОСОБА_4 у вчиненому адміністративному правопорушенні, однак, суд, згідно змісту постанови вважає наявність приз віща ОСОБА_4, який не зазначений а ні як учасник дорожньо-транспортної пригоди, а ні як інша особа яка керувала транспортним засобом, такою що помилкова зазначена у постанові.

Постанова Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2016 року по справі № 520/11354/16-п набрала законної сили та не оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

З урахуванням наведеного судом встановлено, що автомобіль "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2 пошкоджено у зв'язку з порушенням ОСОБА_1 п. 16.7 Правил дорожнього руху. Тобто вказаний автомобіль пошкоджено з винних дій ОСОБА_1.

На підставі дорожнього листа на березень 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 здійснив 31.03.2016 року о 08 год. 00 хвил. виїзд для виконання своїх службових обов'язків на автомобілі "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, а в'їзд на вказаному автомобілі ОСОБА_1 здійснив того ж дня о 20 год. 00 хвил.

Згідно висновку експертного дослідження від 31.01.2017 року №16 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, внаслідок його ушкодження при ДТП від 31.03.2016 року становить 48 255,61 грн.

Вказаний висновок експертного дослідження не відповідає вимогам ч. 7 ст. 102 ЦПК України, оскільки він не містить посилання про те, що судовий експерт, що його склав попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 5 ст. 225 ЦПК України експертам, які працюють у державних експертних установах, роз'яснення прав і обов'язків експерта та приведення його до присяги здійснюються керівником експертної установи під час призначення особи на посаду та присвоєння кваліфікації судового експерта. Підписаний текст присяги та розписка про ознайомлення з правами і обов'язками експерта та про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, за завідомо неправдивий висновок приєднуються до особової справи.

Вищевказана процесуальна норма має призумційний характер.

Згідно вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Виявленні судом недоліки у висновку експертного дослідження від 31.01.2017 року №16 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра не несуть ніяких процесуальних наслідків для цього висновку на підставі вимог цивільно-процесуального закону. Крім того, відповідачем не надано ніяких доказів як б свідчили про те, що судовий експерт, що склав вищезазначений висновок в порушення вимог ч. 5 ст. 225 ЦПК України не повідомлений Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. А тому підстав вважати висновок експертного дослідження від 31.01.2017 року №16 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра неналежним і недопустимим доказом та таким, що підлягає відхиленню, суд не знайшов. У зв'язку з чим суд приймає вказаний вище доказ але він оцінюється судом разом із іншими доказами у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище судом фактичні обставини суд дійшов висновку, що спірні правовідносини витікають з відносин щодо спричинення шкоди роботодавцю працівником при виконані трудових обов'язків, що врегульовані нормами КзпП України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 130 КзпП України законодавцем встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Частиною другою вищевказаної встановлено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КзпП України визначено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до вимог пп. 2, 6 ст. 134 КзпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами або якщо відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

При цьому, статтею 138 КзпП України законодавцем в імперативному порядку встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Суд з урахуванням встановлених фактичних обставин справи оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень дійшов висновку, що відповідач 31.03.2016 року під час виконання трудових обов'язків пошкодив автомобіль "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, який був отриманий останнім за разовим документом. А тому відповідач в розумінні п. 2 ст. 134 КзпП України повинен нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за заподіяну Департаменту патрульної поліції шкоду.

Що стосується розміру заподіяної шкоди, то суд при визначенні розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, внаслідок його ушкодження при ДТП від 31.03.2016 року бере до уваги висновок експертного дослідження від 31.01.2017 року №16 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра висновок експертного дослідження від 31.01.2017 року №16 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра.

Акт виконаних робіт № АП-00002025 від 25.11.2016 року суд не бере до уваги як доказ, що підтверджує понесені позивачем збитки на суму 116 250,98 грн., оскільки позивач в підтвердження обставин які випливають з зазначеного акту не додав первинних документів в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" які б підтверджували, що позивач сплатив виконавцю робіт грошову суму розмірі 116 250,98 грн.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "Tayota Prius" державний номер НОМЕР_2, внаслідок його ушкодження при ДТП від 31.03.2016 року становить 48 255,61 грн.

Згідно вимог ч. 3 ст. 233 КзпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Пропуск вказаного ч. 3 ст. 233 КзпП України строку для звернення до суду є підставою для відмови у позові.

Дорожньо-транспортна пригода сталась 31.03.2016 року, протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 105821 від 31.03.2016 року склав поліцейський першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у м. Одеса капрал ОСОБА_5, тобто співробітник позивача. А тому річний строк згідно ч. 3 ст. 233 КзпП України для звернення до суду для позивача почав свій відлік з 31.03.2016 року, тобто часу з якого виявлено порушення права позивача.

Суд критично ставиться до пояснень представника позивача про початок строку з моменту винесення постанови по адміністративної справі, тому що, відповідно до зазначеної постанови було закрито провадження по адміністративної справі у зв'язку із закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності, а крім того законодавець встановлює початок такого строку не з моменту притягнення винної особи до адміністративної відповідальності а саме з моменту виявлення заподіяної працівником шкоди, що було встановлено під час ДТП та моменту складення протоколу.

Позовна заява подана позивачем до суду 29.06.2017 року, а тому з урахуванням вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що позивач звернувся з позовом з порушенням строку встановленого ч. 3 ст. 233 КзпП України, що має наслідком відмови позивачу у судовому захисті.

Позивач заяви про поновлення пропущеного строку передбаченого ч. 3 ст. 233 КзпП України до суду не надав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у випадку відмови у задоволенні позову, покладається на позивача.

Суд враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 81, 89, 102, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені позовної заяви Управління патрульної поліції в Одеської області Департаменту патрульної поліції () до ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1) про відшкодування компенсації заподіяної працівником збитку в розмірі 116 250,98 грн.

Повний текст рішення виготовлений 15.01.2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня виготовлення повного рішення до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.