Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Бондар О.В.,

представника позивача - Горшкова О.А.

відповідача-1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації, в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ОСОБА_4 відносно їх малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов обґрунтовано тим, що на обліку служби у справах дітей Магдалинівської РДА перебуває малолітня ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Батьки дитини за час проживання на території селищної ради зарекомендували себе з неготової сторони, зловживають алкогольними напоями, дитини є інвалідом 1 групи, потребує постійного догляду. В серпні 2018 року в черговий раз комісією здійснено візит до вказаної родини, встановлено, що в кімнатах брудно, речі в занедбаному стані, дитячий одяг, іграшки, постільна білизна, засоби гігієни відсутні, запас продуктів харчування обмежений. Також встановлено, відповідач-2 вже тривалий час не проживає з родиною, жодної участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, життям та її здоров'ям не цікавиться. Оскільки відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків самоусунулися, просять суд позбавити їх батьківських прав.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач-1 позовні вимоги визнала повністю. Зазначила, що місцезнаходження відповідач-2 не відоме, тривалий час не проживає.

Відповідач-2 в судові засідання жодного разу не прибув, на адресу суду поверталися конверти з відміткою поштового відділення про причини невручення повісток.

Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі встановлено наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько: ОСОБА_4, мати: ОСОБА_2.

Відповідно до медичного висновку № 32 про дитину інваліда ОСОБА_3.ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено захворювання ДЦП, деформація нижніх кінцівок.

Згідно витягу з протоколу № 45-в діагностичного засідання ОПМПК від 11.04.2014 року встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 надано медичний висновок: тяжка розумова відсталість, ДЦП, тетраперез з вираженими порушеннями рухових функцій. Ретинопатія недоношених V стадія, рубцева фаза обох очей, післяопераційна афакія лівого ока, тотальне відшарування сітківки правого ока. Рекомендовано: догляд, медична корекція неврологічних порушень та спостереження лікарем-офтальмологом за місцем проживання.

Відповідно до листа КЗ «Магдалинівський центр ПМСД» від 15.09.2017 року встановлено, що дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилась під наглядом у сімейного лікаря з 11.03.2016 по 01.08.2017. На даний час родичі документацію (амбулаторна карта та откріплюючий талон) не представили. Опікун, мати ОСОБА_2 хворіє на хронічний алкоголізм, часто на тривалий час залишає дитину без нагляду, в квартирі антисанітарія, дитина не доглянута, брудна, ненакормлена.

Згідно листа Магдалинівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають на утриманні доньку ОСОБА_3 2007 року народження, родина перебуває на обліку як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з 2013 року. За період перебування на обліку ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, внаслідок чого свої батьківські обов'язки виконує неналежним чином, дитина є інвалідом і потребує постійного стороннього догляду. Членам родини неодноразово надавалися соціальні послуги, проводились бесіди виховного характеру. Батько дитини ОСОБА_4 участь в утриманні, догляді за дитиною не приймає, з родиною не проживає. Під час візиту в серпні 2018 року встановлено, що матір'ю не створено належних умов для проживання і утримання малолітньої дитини з особливими потребами, в будинку брудно, не має газового опалення, меблі, побутові речі, дитячі речі, постільна білизна в занедбаному стані.

Вказане підтверджується актами обстеження умов проживання від 13.09.2017 року, від 26.08.2018 року, від 24.01.2019 року.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 31.01.2019 року вирішено відібрати малолітню дитину, ОСОБА_3 у зв'язку з загрозою її життю та здоров'ю із сім'ї матері ОСОБА_2 та тимчасово влаштовано в дитяче відділення КЗ «Магдалинівська ЦРЛ» для проведення медичного обстеження.

Оцінюючи вищевказані обставини справи у їх сукупності та взаємозв'язку суд також враховує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості;

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

В свою чергу Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Згідно з приписами п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до правових положень, які містяться в ст.ст. 8, 12 (ч. 6) Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Приписами ст.ст. 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам чинного законодавства, суд виходить з того, що фактичними даними по справі належним чином підтверджено обставини щодо ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини. Відповідачі не піклуються про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймають участі у її вихованні та утриманні, з урахуванням особливих потреб дитини.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Позбавлення батьківських прав відповідача-2 фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною, оскільки останній тривалий час не проживає з родиною, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, що також підтверджено матеріалами справи та відповідачем-1.

За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності та приділяючи першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідачів від виховання дитини; приймаючи до уваги, що батьки дитини ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 200, 209, 212-215, 259, 264, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву органу опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації, в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно їх малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 15 лютого 2019 р.

Суддя А.О. Кошля