П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа №570/4323/17

Провадження №22-ц/4815/175/19

Головуючий у суді 1 інстанції: Гнатущенко Ю.В.

Місце і дата ухвалення рішення суду:

31.10.2018 у м. Рівне

Рівненської області;

Час: 09 год. 02 хв.

Повний текст рішення складено: 09.11.2018

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Страхова компанія "Еталон"; про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року в суд звернулися ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди. Позов мотивовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі двох джерел підвищеної небезпеки відповідач заподіяв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шкоди у розмірі 80 426, 40 гривень. Між сторонами укладено правочин, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язався відремонтувати належний позивачам автомобіль або в іншому разі відшкодувати 3 000 доларів США.

Завдавач шкоди відмовився від виконання зобов'язань, а положення цивільного законодавства дозволяють потерпілому звернутися із відповідними вимогами до ОСОБА_2, не звертаючись до страховика за виплатою страхового відшкодування. Тому просили стягнути зазначену суму з відповідача на їхню користь.

У поданому відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 вважав позов необґрунтованим, адже страховиком вже сплачено на користь потерпілого суму страхового відшкодування, розмір якого визначено об'єктивно та з урахуванням експлуатаційного зношення автомобіля і який є значно меншим за розмір, що вказаний позивачами при пред'явленні позову. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді Рівненського районного суду від 16 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Ухвалою Рівненського районного суду від 26 січня 2018 року зазначену справу до свого провадження, призначено судове засідання за правилами загального позовного провадження, залучено до участі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Страхову компанію "Еталон" та витребувано докази у спосіб виклику свідків у судове засідання з метою їх допиту.

Рішенням Рівненського міського суду від 31 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, що зареєстрована в АДРЕСА_2, та ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_3, що зареєстрований в АДРЕСА_3, 17 984, 15 гривень завданої шкоди та по 562, 13 гривень сплаченого судового збору кожному.

Частково задовольняючи вимоги позивачів і стягуючи на їхню користь суму, яка зазначена в експертному розрахунку, суд першої інстанції виходив із визнання відповідачем позову та з факту домовленості сторін про заміну зобов'язання з відшкодування шкоди на позикове зобов'язання, що стверджено укладеним між ними правочином.

На рішення суду ОСОБА_2 та ОСОБА_6 подано апеляційні скарги, де покликалися на його незаконність і необґрунтованість.

Позивач на обґрунтування своєї апеляційної скарги вказував про неврахування судом тих обставин, що вартість завданих збитків відповідно до Звіту ПП "Експерт-Сервіс-Альфа" №581Е від 29.09.2017 складає 70 017, 98 гривень, а розмір реальної матеріальної шкоди за положеннями Акту виконаних робіт від 21.05.2018 та фіскального чека про оплату виконаних робіт № ІД28 - 73 526 гривень. Крім того, оскаржуване рішення містить протилежні і суперечливі висновки - про неможливість встановити винну особу та про застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, які ними не регулюються.

Судом знехтувано правовою позицією Верховного Суду, що висловлена у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 344/10370/15-ц, а також постановами Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс 15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс 16, від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс 14, де вказується про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем, а тому суд не вправі відмовити в позові з тих підстав, що його цивільно-правова відповідальність є застрахованою.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про задоволення позову повністю.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначав про неповноту з'ясування обставин,що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та помилкове застосування норм матеріального права, що призвело до недодержання вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості рішення суду.

Вважає хибно оціненими обставини, що зафіксовані в розписці (правочині) і неправильно зробленим висновком про здійснення ремонту автомобіля потерпілого та одночасної виплати 3 000 доларів США на його ж користь. Не згоден і з твердженням про можливість перетворення боргу в позикове зобов'язання, що призвело до хибного застосування ст. 1053, 1187, 604, 993, 1194 ЦК України. На його думку, його переконання стверджується правовими позиціями, що висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі № 755/18006/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.04.2018 у справі №910/9029/17.

Висновки суду про застосування норм матеріального права, які регулюють договірні зобов'язання якраз з огляду на написання розписки, на його думку, є суперечливими, адже нормою, яка підлягала до застосування, насправді є ст. 1187 ЦК України.

Не погоджувався і з розміром присудженої матеріальної шкоди - 17 984, 15 гривень, оскільки після сплати страховиком 13 986, 79 гривень страхового відшкодування різниця між відшкодованою сумою і реальними збитками становить 3 997, 36 гривень. Свої переконання мотивував правовою позицією, що зафіксована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

На його думку, порушення норм процесуального права полягають у недодержанні положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, що призвело до незастосування правових позицій Верховного Суду при вирішенні подібних правовідносин. При цьому наявність мотивів для їх незастосування судом викладено не було.

Вважає, що наведені порушення закону в своїй сукупності спонукали до виникнення обставин, які є підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому просив ухвалити нове, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог повністю.

У поданому відзиві ОСОБА_2, вважаючи рішення Рівненського районного суду від 31 жовтня 2018 року хибним, просив скасувати його, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг.

Як встановлено судом, 10 липня 2017 року в с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області внаслідок зіткнення автотранспортних засобів марки ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2 та AUDI-200, номерний знак НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_3 відбулася дорожньо-транспортна пригода. За її результатами автомобілем під керуванням ОСОБА_2 заподіяно матеріальну шкоду автомобілю AUDI-200, номерний знак НОМЕР_5, який є спільною сумісною власністю позивачів.

Наявність вини відповідача у заподіянні шкоди майну позивачів ОСОБА_2 не заперечується і визнається сторонами.

Цивільно-правову відповідальність страхувальника ОСОБА_8 як власника автомобіля ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_4, застраховано Страховою компанією "Еталон" на підставі договору АК-3305293 від 17.03.2017, який діє по 16.03.2018 (а.с.71, т.1). 09 жовтня 2017 року страховиком прийнято рішення про виплату на користь ОСОБА_4 13 986, 79 гривень (а.с. 72, т. 1).

Окрім того, судом попередньої інстанції правильно з'ясовано, що автомобілем ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_4, в момент події керував саме ОСОБА_2 При цьому враховано, що зазначені у Повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 10.07.2017 обставини про те, що транспортним засобом керував ОСОБА_9 належно спростовано показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_3, зареєстрованим у ЖЄОЗП рапортом про кримінальні правопорушення та інші події Рівненського РВП Рівненського ВП, а також листом Рівненського районного відділення поліції Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області від 01.08.2017 №55оз/201/01-2016.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Норми частини 1 ст. 1188 ЦК України передбачають відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, а саме 1.) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2.) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3.) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З роз'яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 своєї постанови від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", вбачається, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий її власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Між тим, на а.с. 129, т. 1; міститься лист від 14.03.2018 № 31/17/5641 - 16аз Територіального сервісного центру 5641 РСЦ МВС України в Рівненській області на запит адвоката Шміда В.В. від 07.03.2018 № 3/АЗ/570/4323/17, де вказано, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на 10 липня 2017 року посвідчення водія не отримував, а отримав посвідчення водія серії НОМЕР_6 на право керування транспортними засобами категорії "В", що видане ТСЦ 5641, вже після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 08 грудня 2017 року. В списках осіб, позбавлених права керування транспортними засобами, він не значиться.

Тобто в момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 керував автомобілем без жодних правових підстав, а тому він не може відповідати за шкоду, завдану автомобілю AUDI-200, номерний знак НОМЕР_5. Приходячи до такого висновку, колегія суддів бере до уваги також те, що в матеріалах справи не знаходиться будь-яких фактичних даних про неправомірне заволодіння відповідачем автомобілем, який належить на праві власності ОСОБА_8, і лише тоді він був би зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду особисто. Не надано таких доказів і сторонами в судовому засіданні, як і не здобуто судом апеляційної інстанції.

Тому в задоволенні позову ОСОБА_4 і ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Страхова компанія "Еталон"; про відшкодування шкоди ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Крім того, 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду зроблено правовий висновок у своїй поставові у справі № №755/18006/15-ц про те, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини суд попередньої інстанції не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що правовим наслідком написання відповідачем розписки повинно бути відшкодування на його користь 3 000 доларів США в еквіваленті до національної валюти, то колегія суддів з ними погодитися не може. Дана обставина виникла з метою врегулювання спору і повного відновлення стану автомобіля, в якому він перебував до дорожньо-транспортної пригоди. Поготів, ця обставина суперечить чинному законодавству, адже спрямована на збагачення особи без відповідної правової підстави.

Так, відповідно до пункту 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі. якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Окрім того, страховиком на час розгляду справи суму страхового відшкодування вже було виплачено на користь потерпілого.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦПК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканням для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ст.ст. 22, 1166, 1188 ЦК України, пункту 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду від 31 жовтня 2018 року скасувати повністю.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовити в позові до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Страхова компанія "Еталон"; про відшкодування шкоди.

Позивач ОСОБА_4: РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована у АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_3: РНОКПП НОМЕР_3; зареєстрований у АДРЕСА_3.

Відповідач ОСОБА_2: РНОКПП НОМЕР_1; зареєстрований у АДРЕСА_1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Страхова компанія "Еталон": ; місцезнаходження: м. Київ, вулиця Дегтярівська, 33Б, під'їзд 2).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук

.