Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/539/19
Номер провадження: 2/511/334/19
03 вересня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Ільяшук А. В.,
секретаря судового засідання - Чернецької А.В.
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в режимі відеоконференції з Вінницьким міським судом Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,
У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 02.03.2013 року, який відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.09.2014 року був розірваний. Від спільного життя мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, з сином не спілкується взагалі, участі у вихованні дитини не приймає, не відвідує загальносадові заходи, не сплачує за харчування дитини у дошкільному закладі. Відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.11.2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2013 року до досягнення сином повноліття. Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.11.2018 року змінено розмір стягнутих аліментів з твердої грошової суми на ј частку від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Аліменти надходять на її картковий рахунок, але не регулярно. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та посилаючись на дані обставини, просила задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.04.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.06.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідач за зазначеною адресою відсутній, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.61,62,75)
Представник третьої особи - служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засіданні не з`явився, надав заяву, в якій підтримав висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради, та не заперечував щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., та просив справу розглядати у його відсутність ( а.с.56)
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, перевіривши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.03.2013 року, який відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.09.2014 року був розірваний. ( а.с.11).
Від шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого, згідно свідоцтва про народження, виданого 27.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, на підставі актового запису № 287, є відповідач ОСОБА_2 ( а.с. 8).
Згідно Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.11.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розмірі 700 грн,, щомісячно, починаючи з 05.11.2013 року до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочним Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.11.2018 року змінено розмір стягнутих аліментів з твердої грошової суми на ј частку від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . ( а.с.12-14).
Позивач зазначила, що відповідач сплачує аліменти, шляхом переказу коштів на її картковий рахунок, але не завжди регулярно.
З довідки про склад сім`ї та реєстрацію № 05-21/2868 виданої Вінницькою міською радою від 14.12.2018 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована з 03.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.9)
Згідно акту обстеження житлових умов позивача від 14.12.2018 року, умови проживання задовільні ( а.с.15).
Відповідно до довідки № 134/05-01-02 від 18.12.2018 року виданої дошкільним навчальним закладом №52 Вінницької міської ради» батько ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини не відвідує загально - садові заходи, не сплачує за харчування дитини ( а.с.10).
Згідно характеристики по місцю проживання позивача, виданої міським комунальним підприємством «Управляючи компанія «Господар Люкс» № 159 від 14.12.2018 року, скарг від сусідів на поведінку ОСОБА_1 не надходило. ( а.с.16)
Позивач звертаючись до суду з позовом, посилалась на те, що з моменту народження сина відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не спілкується, та усе це, на думку позивача, свідчить про ухилення відповідача від виконання ним своїх обов`язків.
Вирішуючи спір суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.
Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.
Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, що передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.
Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення.
Судом встановлено, що виконавчим комітетом Вінницької міської ради, як органом опіки та піклування було проведено вивчення питання соціальної характеристики ОСОБА_2 та було надано висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний висновок обґрунтований тим, що батько дитини не займається його вихованням та забезпеченням, його життям не цікавиться. ( а.с. 57-58)
Суд не бере до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини так, як вважає, що обставини, на яких ґрунтується висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Позивачем не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, наявність винної поведінки відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, та чи вживалися до нього заходи реагування. Матеріали справи таких посилань позивача належним чином також не підтверджують.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Посилання позивача, крім іншого, на неможливість зареєструвати дитину за місцем її мешкання та на виїзд дитини за кордон без згоди батька, не є підставою для позбавлення останнього батьківських прав.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.
У зв`язку із відмовою у позові, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150, 164, 165, 166, 180, Сімейного кодексу України, Постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 4,18,19,48,76-81,95,211,223,247,258-259,263,265,280-284,288,289 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,- відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. В. Ільяшук