КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
754/2625/17 Доповідач-Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В. , Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» про стягнення заборгованості за спожитий природний газ ,-

у с т а н о в и в:

У лютому 2017 року позивач звернувся звказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожитий природний газі з урахуванням відмови від частини позовних вимог щодо боргу за спожитий природний газ у сумі 1675,20 грн., просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01.02.2016 року по 25.08.2016 року в сумі 248,00 грн., інфляційні втрати в сумі 214,89 грн., три проценти річних в сумі 46,28 грн., та 1600,00 грн. понесених витрат по оплаті судового збору. Зазначав, що ТОВ «Чернігів Збут» надає послуги з постачання природного газу відповідачу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 . Між боржником та товариством шляхом підписання заяви - приєднання укладено договір постачання природного газу побутовим споживачем. Позивачем умови договору були виконані в повному обсязі, послуги з надання природного газу надавались постійно. Проте, відповідач у порушення вимог Правил постачання природного газу не забезпечила своєчасну та повну оплату вартості природного газу,внаслідок чого утворилася заборгованість у вказаному розмірі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає,що суд прийшов помилково до такого висновку,оскільки в акті звірення взаєморозрахунків за спожитий газ між ТОВ «Чернігів Збут» та ОСОБА_1 за період з 01.07.016 року по 25.08.2016 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою відповідача заборгованість її перед позивачем станом на 01.08.2016 року становить 248,01 грн.. За інформацією ПАТ «Чернігівгаз» № 01.1-СЛ-443 від 07.02. 2017 року,яка була надана «Чернігівгаз Збут» про об`єми (обсяги) спожитого природного газу за адресою за період з 01.02.2016 року по 25.08.2016 року встановлено,що ОСОБА_1 за вказаний період спожито 953,67 м.куб. за діючими тарифами на суму 5817 грн.07 коп. В той же час за вказаний період сплачено 4 896 грн.50 коп.+ 673 грн.46 коп.-переплата станом на 01.02.2016 р.,всього 5569 грн.96 коп.,тож заборгованість становить 248 грн.01 коп. Не звернуто уваги на обсяг спожитого природного газу у кількості 222,67 куб.м, який був нарахований ПАТ «Чернігівгаз» у лютому 2016 року за період повірки лічильника газу з 08.02.по 29.02.2016 року виходячи з середньодобового споживання за аналогічний попередній опалювальний період.

Відповідач подала заперечення на апеляційну скаргу,в якій просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500 затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно з п.1.1. Типового Договору визначено, що він є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником (п.1.1 Типового Договору). Згідно з п.1.2. Типового Договору визначено, що умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 і є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Згідно з п. 1.3. Типового Договору визначено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641,642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Чернігівгаз Збут» надаються відповідачу послуги по газопостачанню за адресою: АДРЕСА_1 з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Як зазначив позивач до 01.07.2015 року постачання природного газу в Чернігівській області здійснювалося ПАТ «Чернігівгаз» і відповідач була споживачем природного газу цього постачальника згідно з укладеним договором про надання населенню послуг з газопостачанням від 16 грудня 2013 року.

ТОВ «Чернігівгаз Збут» у порядку, передбаченому Правилами розмістив на своєму сайті типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, а також надіслав усім побутовим споживачам заяви-приєднання із супровідним листом по формі, встановленій у постанові НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500, яку споживачам необхідно було підписати та повернути в ТОВ «Чернівцігаз Збут».

Згідно з вимогами Правил, якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ або факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору постачальником відповідно до вимог цих Правил.

Крім того, у разі незгоди споживача укладати договір з постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу та його об`єкт.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не подавала письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, споживання природного газу з газорозподільної системи не припиняла та фактично проводила споживання природного газу. Отже, вказані дії відповідача свідчать про її фактичну згоду про приєднання до умов Типового договору.

Позивач зазначав, що станом на 01 липня 2015 року по особовому рахунку відповідача попереднім постачальником ПАТ «Чернігівгаз» була зафіксована заборгованість за спожитий природній газ і на підставі договору доручення № 18/448 від 03 серпня 2015 року укладеного між ПАТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз Збут» грошові кошти у загальній сумі 1675,20 грн. були перераховані з рахунку ТОВ «Чернігівгаз Збут» на рахунок ПАТ Чернігівгаз» в рахунок погашення заборгованості,яка виникла у відповідача» перед ПАТ «Чернігівгаз» станом на 01 липня 2015 року.

З заяви позивача про відмову від частини позовних вимог вбачається,що 15 грудня 2017 року ПАТ «Чернігівгаз» прийняв до уваги вимогу відповідача та повернув ТОВ «Чернігівгаз Збут» кошти у розмірі 1675,20 грн. і борг відповідача за спожитий природний газ за період з 01 лютого 2016 року по 25 серпня 2016 року становить 248,01 грн.,яку позивач просив стягнути з відповідача.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи в задоволенні позову,суд першої інстанції виходив з того,що згідно з Актом звіряння взаєморозрахунків за спожитий природний газ між ТОВ «Чернігівгаз Збут» та ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 року по 25.08.2016 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість відповідача перед позивачем станом на серпень 2016 року становить 248,01 грн. В той же час згідно з вищевказаним Актомза період з 01.07.2015 року по 25.08.2016 року по вказаному особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_1 , станом на серпень 2016 року у відповідача за період з 26.08.2016 року по 05.09.2016 року наявна переплата у розмірі 855,66 грн., при цьому сума до сплати у серпні 2016 року становить 151,34 грн.,а сплачено 800,00 грн. у серпні та 207,00 грн.у вересні.

Колегія суддів вважає такий висновок відповідним обставинам справи та вимогам закону, що регулюють правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги вказані висновки не спростовують.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З листа Національної комісії,що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.06.2017 року № 4536/16/9-17 адресованого відповідачу,вбачається,що ПАТ «Чернігівгаз» було створено штучні умови виникнення заборгованості за послуги з газопостачання на особовому рахунку споживача відповідача внаслідок порушень вимог нормативно-правових актів по відношенню до споживача та не виконання рекомендацій НКРЕКП.

Вказана обставина стала підставою для повернення ПАТ «Чернігівгаз» 20.12.2017 року позивачу 1675.20 грн. за спожитий ОСОБА_1 газ.

В своїхзапереченнях на позовну заявувідповідач зазначила, що не визнає жодних боргів перед ПАТ «Чернігівгаз», який є попереднім постачальником природного газу і не надавала дозволу ТОВ «Чернігівгаз Збут» на перерахунок сплачених нею коштів за спожитий природний газ ПАТ «Чернігівгаз». Розрахунки позивача є помилковими та не підтверджені жодними первісними бухгалтерськими, обліковими чи контрольними документами. Крім того, позивачем не зазначені початкові показники газового лічильника від яких він починає відлік спожитого відповідачем природного газу, а лише зазначає, що це лише кінцеві показники - 32810 м. куб. Відповідно до розрахунку заборгованості за спожитий природний газ наданого позивачем до заяви про видачу судового наказу від 17.01.2017 року вбачається, що за період з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року показники лічильника станом на 01.07.2016 року становлять 31052 м.куб. Згідно даних розрахункової книжки споживача показники лічильника станом на 01.07.2016 року становлять 31064 м.куб. Таким чином обсяг спожитого природнього газу та здійснених платежів зазначений позивачем є помилковим. Вважає, що позивачем не доведено належними доказами факт наявності заборгованості за природній газ. На підтвердження викладеного відповідачем були надані копії квитанцій про сплату платежів за спожитий природній газ за вказаний період.

Вказані доводи в запереченнях відповідача не спростовані позивачем належними та допустимими доказами.

Враховуючи,що ПАТ «Чернігівгаз» повернув ТОВ «Чернігівгаз Збут» грошові кошти у загальному розмірі 1675,20 грн., які були сплачені в рахунок погашення нібито наявної заборгованостіі відповідача перед ПАТ «Чернігівгаз»,колегія суддів з огляду на висновок НКРЕКП щодо нарахування ПАТ «Чернігівгаз» заборгованості відповідачу за спожитий природний газ в означений період з порушенням вимог Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року № 620, яке на даний час є чинним, вважає,що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність у відповідача вказаної заборгованості за спожитий природний газ та недоведеність позивачем зворотного.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги щодо не врахування судом наявності заборгованості у відповідача за спожитий природний газ за період з 01.02.2016 року по 25.08.2016 року у розмірі 248,01 грн..

При цьому колегія суддів звертає увагу на розрахунки надані позивачем протягом розгляду справи на підтвердження позовних вимог щодо наявності заборгованості у відповідача за спожитий природний газ,які відрізняються як в об`ємах спожитого відповідачем природного газу в кожному місяці за період з 01.07.2015 року по серпень 2016 року так і в розмірі оплати за місяць та загального розміру боргу, в зв`язку з чим колегія суддів вважає їх такими,що не відповідають вимогам ст.ст.77-80 ЦПК України.

Так у розрахунку,наданого до позовної заяви (т.1 а.с.18) відсутні будь які дані щодо планової повірки лічильника відповідача в лютому 2016 році та визначення об`єму спожитого природного газу 222,67 м. куб. та зазначення боргу у розмірі 1281.57 грн. Така інформація наявна в розрахунку,на підставі якого позивач відмовився від частини позовних вимог і визначив заборгованість відповідача у розмірі 248,01 грн..

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що 08.02.2016 року був знятий лічильник газу відповідача для його повірки і 29.02.2016 року вказаний лічильник був встановлений. За цей період не було припинено газопостачання і постачання газу відповідачу здійснювалося через встановлений бойпас (перехідний патрубок),оскільки замість тимчасово вилученого лічильника не було можливості встановити інший лічильник газу. За вказаний період ПАТ «Чернігівгаз» визначив обсяг спожитого природного газу у розмірі 222,67 куб. метрів, виходячи з середньодобового споживання за аналогічний попередній опалювальний період.

Колегія суддів уважає, що вказаними діями позивача були порушені права споживача в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо оплати фактично спожитого відповідачем природного газу за вказаний період, виходячи з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності об`єктивних причин відсутності можливості встановити лічильник на час вказаної повірки.

У зв`язку з зазначеним позивачем не доведено правомірність своїх дій щодо визначення об`єму спожитого відповідачем природного газу з 08 по 29 лютого 2016 року у розмірі 222,67 куб. м та достовірність цього показнику, а також нарахування боргу у лютому 2016 року у розмірі 1457,03 грн..

Оскільки в силу ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях,колегія суддів не вбачає підстав вважати доведеним факт наявності заборгованості у відповідача за спожитий природний газ за період з 01 лютого 2016 року по 25 серпня 2016 року у розмірі 248,01 грн..

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність рішення суду першої інстанції та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст..ст.374,375,381-384,389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не передбачає.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук