Справа № 584/763/19
Провадження № 2/584/479/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2019 Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді Данік Я.І.

за участю: секретаря Худайкулової О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Путивль у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що має у приватній власності житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 7 квітня 2011 року.

У цьому будинку зареєстровані також її колишній чоловік ОСОБА_2 , відповідач у справі, та син ОСОБА_3 .

Оскільки відповідач продовжує проживати в належному їй будинку, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, вчиняє постійні сварки та в добровільному порядку не бажає виселятися з будинку, позивач просить виселити відповідача з житлового будинку АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

Суд, заслухавши позивача, яка позов підтримала, відповідача, який позов не визнав, допитавши свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 7 квітня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №227 позивач є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 14 липня 2014 року, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9,10).

20 вересня 2015 року ОСОБА_1 зверталась до Путивльського РВ УМВС України в Сумській області із повідомленням про вчинення ОСОБА_2 сімейної сварки, по якому проведено перевірку та складено висновок про припинення перевірки (а.с.11,12).

Також, 28 грудня 2015 року ОСОБА_1 зверталась до Путивльського РВ УМВС України в Сумській області із повідомленням про вчинення ОСОБА_2 сімейної сварки, по якому проведено перевірку та складено висновок про припинення перевірки (а.с.13,14).

Крім того, 22 грудня 2017 року ОСОБА_3 звертався до Путивльського ВП Глухівського ВП ГУНП в Сумській області із повідомленням про вчинення ОСОБА_2 сімейної сварки, по якому проведено перевірку та складено висновок, щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.15,16).

Також, 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 зверталася до Путивльського ВП Глухівського ВП ГУНП в Сумській області із повідомленням про вчинення ОСОБА_2 сімейної сварки, по якому проведено перевірку та складено відносно ОСОБА_2 адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.18).

Свідок ОСОБА_3 суду показав, що навчається в іншому місті і кожні вихідні приїжджає додому. Батько ОСОБА_2 , постійно зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки з матір`ю, які переходять у бійку. Між ним та батьком склалися неприязні відносини, оскільки, як він пам`ятає, з восьмирічного віку батько постійно бив матір, а коли він виріс то почав заступатися за матір, внаслідок чого у нього з батьком виникають конфлікти, що робить неможливим їх спільне проживання в даному будинку.

Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК УРСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (995_004) , до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (995_004) 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України (5464-10) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

Вселився відповідач у спірне житло як чоловік власниці будинку. Отже право користування будинком позивачки у відповідача виникло з підстав, передбачених статтею 405 ЦК України і статті 156 ЖК України. Однак, з моменту припинення між сторонами шлюбних відносин, відповідач фактично користується власністю позивачки на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України), оскільки після розірвання шлюбу перестав бути членом сім?ї власника, а позов про виселення відповідача з цих підстав вона на той час не заявляла, тобто фактично дозволила йому продовжувати користуватись належним їй будинком.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки на ґрунті того, що відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого влаштовує сварки, які іноді переростають у бійки, що унеможливлює проживання позивачки та сина сторін у будинку разом з відповідачем, належному позивачці, що на переконання суду є обставиною, яка має істотне значення.

Заперечення відповідача з приводу того, що він не може зареєструватися за іншим місцем проживання, є непереконливими і не можуть бути підставою для відмови у позові.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позову в силу ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 768 грн. 40 коп. судового збору, а також 1000 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 383, 391, 403, 405, 406 ЦК України, ст.ст.12,89,141,263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про виселення з житлового будинку задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) судового збору, а також 1000 грн. (одну тисячу гривень) витрат на правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду Я.І.Данік