Єдиний унікальний номер 185/9871/15-ц Номер провадження 22-ц/804/1008/19
Головуючий у 1 інстанції Медінцева Н.М.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м.Бахмут цивільну справу №185/9871/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року, постановленої в приміщенні суду в м.Бахмут Донецької області (суддя Медінцева Н.М.), -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», Банк) звернулось до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 0402/0708/71-011 від 10.07.2008 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в розмірі 291 834,45 грн. з розрахунку 17,49% річних на весь строк користування кредитом з 10.07.2008 року по 09.07.2028 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. У зв'язку з чим, за кредитним договором станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 301 944,56 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 275 531,60 грн. та заборгованості по процентам - 26 412,96 грн. Крім того, зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою: договір поруки № 0402/0708/71-011-Р-1 від 10.07.2008 року, укладений з поручителем ОСОБА_3 Вимога, що була пред'явлена до поручителя, щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Просив стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказану заборгованість, що виникла за кредитним договором.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Відповідачем ОСОБА_3, через свого представника, подано заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 29 березня 2018 року заяву відповідача задоволено, заочне рішення суду скасовано і справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02 липня 2018 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_3 та справу передано за підсудністю до Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року цивільну справу за позовною заявою ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

З вказаною ухвалою не погодився позивач ПАТ «Дельта Банк» та через свого представника Веретюк О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти постанову, якою стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 301944,56 гривень; стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник, що ухвалу постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Також посилається на фактичні обставини справи, зокрема вказує на повне виконання первісним кредитором Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» зобов'язань за кредитним договором №0402/0708/71-011 від 10.07.2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами в тому числі і за договором з відповідачем ОСОБА_2.

На виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором Банком з відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки №0402/0708/71-011-Р-1 від 10.07.2008 року, відповідно до якого поручитель (ОСОБА_3) поручається перед кредитором (ПАТ «Сведбанк») за виконання Боржником (ОСОБА_2) зобов'язань за кредитним договором №0402/0708/71-011 від 10.07.2008 року. Внаслідок невиконання обов'язків ОСОБА_2 за кредитним договором і утворилась заборгованість у розмірі 301944,56 гривень, про стягнення якої і подано позов до суду.

Вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано положення статті 257 ЦПК України, відповідно до пункту 3 якої суд постановив ухвалу про залишення заяви без розгляду через повторну неявку позивача в судове засідання.

З приводу неявки представника Банку у судове засідання позивач посилається на рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», статті 1, 2, 3, 35-37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пояснює, що оскільки у АТ «Дельта Банк» триває процедура ліквідації, діяльність банку припинено, структури банку ліквідовано, працівників звільнено, банком керує уповноважена особа Національного банку України, яка не має можливості фінансувати участь представників, тому позивач не має можливості направити для участі у судових засіданнях свого представника.

Крім того, 23 листопада 2018 року представником банку на адресу суду направлено заяву у якій у відповідь на відзив на позовну заяву висловлено позицію Банку щодо направлення досудової вимоги та розгляду справи; 20 грудня 2018 року на ухвалу про обов'язкову участь позивача Банком направлено заяву з клопотанням про призначення відеоконференції; 04 січня 2019 року на адресу суду направлено заяву з проханням додати до матеріалів справи розширений розрахунок заборгованості. У зв'язку з викладеним твердження суду про незацікавленість Банку у позові є хибним.

Також звертає увагу, що Банк надав суду розрахунок заборгованості, що відповідно до п.5.6 постанови Правління Національного банку України від 18.06.2003р. №254 «Про затвердження положення про організацію операційної діяльності в банках України» є підтвердженням виконаних операцій за заявою клієнта, а відтак ПАТ «Дельта Банк» мав всі підстави звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідачами 02.04.2019р. подано відзив на апеляційну скаргу Банку в якому останні не погоджуються з викладеними в ній доводами, вважають ухвалу суду від 16.01.2019р. законною та обґрунтованою.

Зокрема зазначають, що доводи позивача про відсутність фінансової можливості для прибуття його представника в судове засідання у зв'язку із перебуванням банку в стадії ліквідації, яка проводиться Фондом гарантування вкладів фізичних осіб - з урахуванням положень ч.3 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», підпункту 4 ч.1 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час ліквідації банку Фонд зобов'язаний у встановленому процесуальним законодавством порядку пред'являти позови та приймати участь у судовому розгляді справи з дотриманням процесуальних обов'язків позивача.

Крім того, за ч.4 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оплата праці осіб, залучених до роботи Фонду, здійснюється за рахунок банку, що ліквідується.

Зазначене спростовує твердження позивача щодо відсутності джерел фінансування участі представників Фонду у розгляді судових справ, а також вказівку на завдання відповідачами особисто та ухвалою суду про залишення позовної заяви без розгляду збитків «не тільки банку, але й державі в цілому».

Враховуючи положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.12, 13, 223, п.3 ст.257 ЦПК України вважають, що повторна неявка належним чином повідомленого позивача є конклюдентними діями, якими робиться заява про залишення позову без розгляду, а також є правовим наслідком нездійснення позивачем права брати участь у судовому засіданні.

Просили апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишити без задоволення, а ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року - без змін.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження від 21 березня 2019 року отримана позивачем 25.03.2019р., відповідачами 28.03.2019р. (т.2 а.с.74, 75).

Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (т.2 а.с.76).

Відповідачі в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Надали заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін (т.2 а.с.72, 73, 77, 78).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з'явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню, ухвала суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2018р. до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла за підсудністю (після скасування заочного рішення) цивільна справа №185/9871/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В цей же день ухвалою суду було відкрито провадження по справі і призначене підготовче засідання на 24.09.2018р. о 09.00 год. про що 11.09.2018р. направлено сторонам повістки про виклик до суду (т.1 а.с.159-164).

У вказаний день через знаходження головуючого судді у відгулах підготовче судове засідання не відбулось і розгляд справи призначено на іншу дату - 11.10.2018р. об 09.00 год., про що повідомлено учасникам справи (т.1 а.с.166-173).

28.09.2018р. на адресу суду надійшла заява представника позивача Веретюка О.А. з проханням розглядати справу без присутності представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в якій останній підтримав позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (т.1 а.с.173, 174).

11.10.2018р. судове засідання з аналогічних підстав (відгули) не відбулось і розгляд справи відкладено на 29.10.2018р. на 13 год. 30 хв. (т.1 а.с.192-195).

В судовому засіданні 29.10.2018р. відповідачами та їх представником було заявлено ряд клопотань, зокрема: про витребування оригіналів доказів, призначення економічної експертизи, встановлення додаткового строку для подання доказів.

Через неявку представника позивача і відсутність в матеріалах справи відомостей про вручення йому повідомлення про час та місце розгляду справи, суд ухвалою відклав судове засідання по справі на 12.12.2018р. на 10.00 год. і визнав обов'язковою явку представника Банку для надання особистих пояснень (т.1 а.с.196-225).

Про час та місце розгляду справи позивача було повідомлено через SMS, про що в матеріалах справи міститься довідка (т.1 а.с.228). Судові повістки позивачу не доставлені, і за закінченням терміну зберігання повернуті до суду (т.1 а.с.232, 233).

Разом з тим, 27.11.2018р. до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача, в якій останній надає пояснення по суті справи та знов просить розглядати справу без його присутності, підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (т.1 а.с.234).

Судове засідання 12.12.2018р. не відбулось, оскільки головуючий по справі суддя також перебував у відгулі. Розгляд справи відкладено на 16.01.2019р. (т.1 а.с.241).

Про час та дату розгляду справи сторони були повідомлені шляхом направлення 12.12.2018р. повісток про виклик.

08.01.2019р. від представника позивача надійшла заява про доручення до матеріалів справи розрахунку заборгованості на 3 арк. (т.2 а.с.4-8).

Ухвалою суду від 16.01.2019р., за результатами розгляду справи у підготовчому засіданні вирішено цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Постанавлюючи ухвалу про залишення справи без розгляду суд зазначив, що в підготовчі судові засідання, в тому числі і призначене на 16 січня 2019 року, представник позивача не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, його явка була визнана обов'язковою, надав заяву про розгляд справи без його участі не вказуючи мотивів неможливості прибуття до суду. Позивач не вникає до суті спору та справи, чим проявляє не цікавість до свого ж позову.

Відповідачі ж вважали, що без представника позивача розгляд справи не можливий, оскільки без його присутності не можливо вирішити заявлені ними клопотання, а тому просили позов залишити без розгляду через неявку представника позивача в судове засідання.

При цьому суд послався на ч.1 ст.44, ч.1 ст.197 ч.ч.1, 2, 4 ст.198, ч.2 ст. 223 ЦПК України, які регулюють порядок проведення підготовчого засідання.

Згідно ч.2 ст.198 ЦПК суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

За частиною 4 даної норми Закону, якщо розгляд справи у випадках, передбачених цим Кодексом, починається спочатку, суд призначає та проводить підготовче засідання спочатку в загальному порядку, крім випадку ухвалення рішення про колегіальний розгляд справи, коли підготовче засідання проводиться спочатку лише у разі, якщо суд дійшов висновку про необхідність його проведення.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з'явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Оскільки справа неодноразово призначалася до підготовчого слухання з викликом в судове засідання представника позивача, однак позивач недобросовісно виконував свої процесуальні обов'язки, а положення ЦПК України не зобов'язують суд з'ясовувати причини повторної неявки позивача в судове засідання, належним чином повідомлений представник позивача повторно не з'явився в підготовче засідання і не повідомив про причини неявки, надавши неодноразово суду заяви про розгляд справи у його відсутність, незважаючи на той факт, що його явка судом була визнана обов'язковою для вирішення справи з урахуванням диспозитивності, верховенства права та того, що нез'явлення представника позивача до суду перешкоджає вирішенню спору по суті на підставі вищевикладеного, будь-яких доказів відсутності у представника позивача можливості прибути до суду через поважні причини суду не надано, з урахуванням того, що без присутності представника позивача не можливо вирішити питання щодо призначення справи до розгляду з урахуванням розгляду усіх клопотань відповідачів, суд прийшов до висновку про перешкоджання позивачем вирішенню спору по суті, за результатами підготовчого провадження ухвалив - залишити позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч.2 ст.200 ЦПК України, що за результатами підготовчого провадження суд постановляє ухвалу про:

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно до ч.1 ст.198 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими Главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.223 ЦПК України:

1. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

2. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

3. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

4. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

5. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

6. Наслідки, визначені частинами третьою - п'ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання.

7. У разі розгляду справи за відсутності позивача або відповідача суддя-доповідач оголошує стислий зміст позовної заяви або відзиву відповідно.

8. У разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які з'явилися. Тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову.

9. Про відкладення розгляду справи постановляється ухвала.

Пунктом 3 ч.1 ст.257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що підготовче провадження неодноразово відкладалось не з вини позивача по справі. Представником Банку на чергові дати направлялись відповідні заяви про розгляд справи за його відсутності. Також з матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування причин неявки представник позивача зазначав відсутність коштів через триваючу процедуру ліквідації установи.

Разом з проханням розглянути справу без його участі, позивачем було направлено до суду, до останньої дати на яку призначалось підготовче засідання суду (16.01.2019р.), свій розрахунок заборгованості.

Посилаючись в оскаржуваній ухвалі на практику Європейського суду з прав людини та аналіз норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема питання порушення вимог ст.17 Конвенції, яка закріплює принцип неприпустимості зловживання правами, суд робить висновок, що сама по собі неявка представника позивача може свідчити про втрату інтересу до вирішення справи. Вирішення спору у такому випадку є порушенням принципу диспозитивності.

Суд також зазначив, що ПАТ «Дельта Банк», як позивач, не надав доказів вжиття ним заходів, спрямованих на те, щоб дізнатись про хід і стан судового провадження, що свідчить про втрату інтересу з його сторони до даної справи, що в свою чергу є зловживанням ним своїми процесуальними правами і не відповідає вимогам п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України.

Разом з тим, такий висновок суду спростовується доводами апеляційної скарги представника позивача і наданими на їх підтвердження доказами. Зокрема останній вказує на факт направлення ним до суду першої інстанції заяви від 19 грудня 2018 року, в якій він, посилаючись на процедуру ліквідації Банку що триває і відсутність «регіонального» юриста, просить проводити засідання суду в режимі відео конференції з Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області (т.2 а.с.26).

На підтвердження направлення даної заяви до Артемівського міськрайонного суду апелянтом надано роздруківку з офіційного сайту ПАТ «УКРПОШТА» з відстеженням даного відправлення №835, яке було вручене адресату 26.12.2018р. (т.2 а.с.27)

Статтею 211 ЦПК України передбачено, що: 1) розгляд справи відбувається в судовому засіданні; 2) про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи; 3) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів; 4) судове засідання проводиться у спеціально обладнаному приміщенні - залі судових засідань. Окремі процесуальні дії в разі необхідності можуть вчинятися за межами приміщення суду.

Разом з тим, згідно ст.212 ЦПК України: 1. Учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов'язковою.

2. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

3. Учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

4. Ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв'язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

5. Суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом.

6. Свідок, перекладач, спеціаліст, експерт можуть брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції виключно в приміщенні суду.

7. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п'ять днів до відповідного судового засідання.

8. Копія ухвали про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду негайно надсилається до суду, який зобов'язаний організувати її виконання, та особі, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Слід зазначити, що виняток, коли учасники справи, які виявили бажання скористатися правом на слухання справи в режимі відеоконференції, мають прибути в суд у разі визнання їх явки обов'язковою, стосується проведення судових засідань поза межами приміщення суду (відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему).

Матеріали справи не містять даних про причини відсутності письмової заяви позивача про розгляд справи в режимі відео конференції. Також відсутні дані про вручення позивачу копії ухвали суду від 29.10.2018р. про відкладення розгляду справи та визнання його явки в судове засідання обов'язковою.

Колегія суддів також зазначає, що неодноразове відкладення попереднього засідання по справі відбувалось не з вини представника позивача, а з інших об'єктивних підстав.

Таким чином, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, доданих до апеляційної скарги доказів направлення та вручення заяви представника позивача про розгляд справи в режимі відео конференції від 19.12.2018р., колегія суддів зазначає, що судом зроблено передчасний висновок про зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Згідно частини 4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції.

Пославшись в оскаржуваній ухвалі, зокрема, на рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001, суд першої інстанції не звернув увагу, що вказане рішення стосувалося не спати заявником збору у 100000000 польських злотих до суду. Внаслідок цього у незазначену дату Плоцький регіональний суд видав розпорядження повернути заявникові його заяву про позов (п. 22 рішення). В даному випадку ЄСПЛ в п.53 цього рішення зазначив, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов'язків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

Колегія суддів також зазначає, що суд першої інстанції, не з'ясувавши фактичного волевиявлення позивача в частині участі у розгляді справи і залишаючи справу без розгляду, не розглянув справу остаточно, що в подальшому може призвести до порушення його прав на доступ до суду, передбачене ст.6 Конвенції. Як це зазначено в п.25 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Кутіч проти Харватії», згідно якого право на доступ до суду включає не тільки право ініціювати судове провадження, але й право одержати вирішення справи судом. Відсутність вирішення судом справи становить порушення права на доступ до суду (пункт 31 рішення у справі «Ганчі проти Італії»).

Крім того в резулятивній частині ухвали зазначено про залишення без розгляду цивільної справи за позовною заявою ПАТ «Дельта Банк», що не в повній мірі відповідає вимогам ч.2 ст.200, ч.5 ст.223 ЦПК України, згідно яких суд може залишити без розгляду саме позовну заяву.

На підставі викладеного, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними, та такими, що не відповідають дійсним обставинам та дослідженим доказам, які містяться в матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскільки суд, приймаючи рішення про залишення позовної заяви без розгляду, порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонрного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: Т.В. Космачевська

О.С. Санікова