справа № 369 /3357/16-ц головуючий у суді І інстанції - Пінкевич Н.С.
провадження № 22-ц/824/4203/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Плюс.» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Плюс.», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просиластягнути на її користь з відповідача майнову шкоду у розмірі 111 418 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 вересня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобілів «ГАЗ» під керуванням ОСОБА_4 та «Lexus» під керуванням ОСОБА_5 (у зв'язку з одруженням змінили прізвище на ОСОБА_3). Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Персонал Плюс.». Внаслідок вказаних обставин автомобіль «Lexus», власником якого є позивач, зазнав механічних пошкоджень, вартість усунення яких склала 210 862 грн. 49 коп. Оскільки вартість послуг з визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу, склала 1 200 грн., розмір збитків складає 212 062 грн. 49 коп. Частину вартості відновлювального ремонту у розмірі 49 490 грн. позивачу відшкодовано ПАТ «НАСК «Оранта», якою застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «ГАЗ».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Персонал Плюс.» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач змогла відремонтувати свій автомобіль дешевше, ніж встановлено висновком експерта і вартість ремонту становить 159 708 грн. Відповідач не є власником автомобіля «ГАЗ» та на момент дорожньо-транспортної пригоди ним не володів, а, отже, є неналежним відповідачем у справі. Суд не з'ясував, у чиїй власності перебував автомобіль та на якій правовій підставі ОСОБА_4 використовував транспортний засіб. Автомобіль марки «ГАЗ» належить ФГ «Кегичівське». Суд не витребував та не дослідив страхового полісу, згідно якого цивільно-правова відповідальність водія «ГАЗ» була застрахована у ПАТ «СК «Оранта». Відповідач на жодній правовій підставі не володів транспортним засобом та не страхував цивільну відповідальність. Позивач, посилаючись одночасно на норми статей 1194 та 1172 ЦК України, створив правову колізію, що ускладнило розгляд справи та призвело до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 вересня 2015 року об 11 год. 00 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі Боярка-Жорнівка, рухаючись заднім ходом на перехресті з автодорогою «Липовий скиток», був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, при виникненні перешкоди для руху у вигляді автомобіля Lexus, державний номерний знак НОМЕР_2, який виїжджав на головну дорогу в напрямку м. Боярка та зупинився на момент скоєння ДТП. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п.п. 1.5, 2.3б, 10.1, 10.9, 10.10 ПДР України.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2015 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с.6).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, виданого Центром ДАІ 8003, власником автомобіля Lexus, державний номерний знак НОМЕР_2, є ОСОБА_5. Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4, після одруження ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.46-48).

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Lexus, державний номерний знак НОМЕР_2, вартість відновлювального ремонту становить 210 862 грн. 49 коп. За проведене дослідження ОСОБА_3 сплатила 1 200 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1472 від 28 вересня 2015 року (а.с.11, 40).

Згідно рахунку №0119/11 від 02 листопада 2015 року, акту здачі-прийомки робіт від 02 листопада 2015 року та товарно-касового чеку №0119/11 від 02 листопада 2015 року ФОП ОСОБА_6 вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 159 708 грн. (а.с.41).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказує на те, що 06 вересня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний їй транспортний засіб. У заподіянні шкоди винним є ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з відповідачем. У зв'язку з цим, ТОВ «Персонал Плюс.» повинно відшкодувати позивачу матеріальну шкоду на підставі ст. 1172 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження факту перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з ТОВ «Персонал Плюс.» на момент дорожньо-транспортної пригоди позивач надала копію трудової книжки ОСОБА_4 та довідку про доходи № 105 від 11 березня 2016 року ТОВ «Персонал Плюс.». Зазначені документи, на думку позивача, підтверджують той факт, що ОСОБА_4 завдав шкоди майну ОСОБА_3 під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач вказує на те, що він не є власником автомобіля «ГАЗ» та на момент дорожньо-транспортної пригоди ним не володів, а, отже, є неналежним відповідачем у справі. Суд не з'ясував, у чиїй власності перебував автомобіль та на якій правовій підставі ОСОБА_4 використовував транспортний засіб. Автомобіль марки «ГАЗ» належить ФГ «Кегичівське».

Однак, зазначені доводи колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки факт не належності автомобіля «ГАЗ» на праві власності відповідачу, не спростовує висновків суду щодо перебування ОСОБА_4 в трудових відносинах з відповідачем і спричинення шкоди ОСОБА_4 саме під час виконання трудових обов'язків. Зазначені обставини відповідачем не спростовуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскаржуючи судове рішення та зазначаючи, що автомобіль ГАЗ - 3302, державний номер НОМЕР_3 не належить ТОВ «Персонал Плюс.», останній не надав суду докази, що за умовами трудового договору водій ОСОБА_4 мав виконувати трудові обов'язки на автомобілі, наявність якого забезпечить собі без участі роботодавця.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, в день дорожньо-транспортної пригоди виконував свої посадові обов'язки на автомобілі ГАЗ - 3302, який переданий в його розпорядження саме його роботодавцем - ТОВ «Персонал Плюс.». Вказані обставини відповідачем не спростовані.

З метою надання відповідачу можливості спростувати зазначені обставини та пояснити на якій правовій підставі він мав в своєму розпорядженні автомобіль ГАЗ та передав його для виконання трудових обов'язків водію ОСОБА_4, апеляційним судом двічі в судове засідання викликався представник відповідача, який отримавши повістку з викликом на 20 березня 2019 року та будучи повторно повідомлений про судове засідання через оголошення на сайті судової влади на 10 квітня 2019 року, в судове засідання жодного разу не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в частині, що зазначений автомобіль не перебував в володінні відповідача є безпідставними, оскільки надання роботодавцем автомобіля своєму робітнику для виконання трудових обов'язків свідчить про перебування такого автомобіля у володінні роботодавця.

Посилання відповідача на належність автомобіля марки «ГАЗ» ФГ «Кегичівське» жодними наданими суду доказами не підтверджується, як і не підтверджується використання зазначеного автомобіля ОСОБА_4 в інтересах зазначеного підприємства.

В апеляційній скарзі ТОВ «Персонал Плюс.» зазначає, що суд не витребував та не дослідив страхового полісу, згідно якого цивільно-правова відповідальність водія «ГАЗ» була застрахована у ПАТ «СК «Оранта». Відповідач не страхував цивільну відповідальність.

Однак, страхування транспортного засобу іншою особою, а не відповідачем, сторонами не заперечується, а позивач пред'явила позов до ТОВ «Персонал Плюс.», як до роботодавця, працівник якого заподіяв шкоду під час виконання трудових обов'язків. Страхування автомобіля його власником не спростовує факту перебування цього автомобіля у володінні відповідача.

За таких обставин, факт не страхування відповідачем автомобіля «ГАЗ» ніяким чином не впливає на висновки суду щодо наявності підстав до задоволення позову.

Відповідач також вказує на те, що позивач, посилаючись одночасно на норми статей 1194 та 1172 ЦК України, створив правову колізію, що ускладнило розгляд справи та призвело до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Однак, такі доводи не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ОСОБА_3 просила стягнути на її користь матеріальну шкоду з урахуванням виплаченого їй страховою компанією страхового відшкодування. При цьому, позивач не просить стягнути з відповідача шкоду, яка відшкодована страховою компанією, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ».

Одночасне посилання позивача на ст. 1194 та 1172 ЦК України не впливає на наявність у неї права на стягнення з юридичної особи шкоди, завданої її працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків в обсязі, що не був відшкодований страховою компанією.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що позивач змогла відремонтувати свій автомобіль дешевше, ніж встановлено висновком експерта і вартість ремонту становить 159 708 грн. При цьому відповідач не зазначив на спростування якого саме висновку суду він вказує на вартість ремонту в розмірі 159 708 грн. Зі змісту апеляційної скарги не вбачається, що відповідач не згоден сумою збитків, які просить стягнути позивач. В даному випадку відповідач вказує на те, що не він у відповідності до норм чинного законодавства має відшкодовувати зазначену шкоду.

Такі доводи відповідача не спростовують заподіяння позивачу матеріальної шкоди. ОСОБА_3 просила відшкодувати її, виходячи з зазначеного розміру збитку за мінусом суми, виплаченої страховою компанією.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Плюс.» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

ЯворськийМ.А.