ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

справа № 643/1259/17

провадження № 22-ц/818/204/19

23 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії cуддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа - Національний банк України,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2017 року в складі судді Майстренка О.М.,

у с т а н о в и в:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Національний банк України (далі - НБУ), про захист прав споживачів та визнання дій протиправними та відшкодування шкоди

Позовна заява мотивована тим, що вона є вкладником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), на рахунку якого обліковується вклад в розмірі 5 110 494 грн. 38 коп. 02 жовтня 2015 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб НБУ прийнято рішення № 664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»; в жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та на підставі постанови НБУ від 02 березня 2015 року № 150 віднесено до категорії неплатоспроможних. Пов'язаними з банком особами та власниками істотної частки є акціонери: ОСОБА_2, частка якого складає 70,61% акцій банку, та юридична особа Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешил Інк. (США), частка якої складає 29,39% акцій банку.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до НБУ, Фонду, третя особа - ПАТ «Дельта Банк», про визнання незаконними постанови НБУ від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та рішення Виконавчої дирекції Фонду від 30 березня 2015 року № 51 «Про введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Зазначає, що вказаними рішеннями була встановлена вина відповідача, який не вжив своєчасно заходів для запобігання настання неплатоспроможності ПАТ «Дельта Банк» та приховував фінансову неспроможність останнього.

Посилаючись на підстави, передбачені статтями 22, 1166 ЦК України, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 5 110 494 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

02 березня 2017 року Кібець Роман Романович - представник Фонду подав до Апеляційного суду Харківської області відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що кредиторські вимоги позивача включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» в сумі 5 110 494 грн. 38 коп. до 4 черги відповідно до вимог статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є кредитором банку, у зв'язку з чим до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено наслідки запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк». Належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 в заподіянні ОСОБА_1 матеріальної шкоди матеріали справи не містять.

25 вересня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скаргу мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі судді Бровченка І.О. від 27 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2018 року в складі суддів Бровченка І.О., Кіся П.В., Кружиліної О.А. справа призначена до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

11 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Відповідач, треті особи рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу в сумі 5 110 494 грн. 38 коп., що підтверджується довідкою Відділу забезпечення клієнтської підтримки Управління з розвитку комунікацій та післяпродажного обслуговування клієнтів Департаменту клієнтської підтримки від 18 січня 2016 року № 05-3224271 (а. с. 16)

02 березня 2015 року постановою НБУ № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року № 51 в ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію.

На підставі постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 та рішення Виконавчої дирекції Фонду від 02 жовтня 2015 року № 181 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Невиконаними зобов'язаннями банку перед позивачем є невидача вкладнику - фізичній особі - вкладу та відсотків, які обліковуються на рахунках ОСОБА_1, в розмірі 5 110 494 грн. 38 коп.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором.

У статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вкладну вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частин 3, 4 статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність (частина 5 статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Таким чином, особа, яка вимагає стягнення відшкодування шкоди з власників істотної участі та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди цими особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв'язку між невиконанням зобов'язань та заподіяною шкодою.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем вимог свого позову, зокрема наявності вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями/бездіяльністю та ліквідацією банку. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що саме власник істотної участі ПАТ «Дельта Банк», тобто ОСОБА_2, не вжив дієвих і своєчасних заходів з фінансування й підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов'язання перед вкладниками та іншими кредиторами.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до ОСОБА_2, як власника істотної участі ПАТ «Дельта Банк», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена й не доведена. Крім того, до закінчення ліквідаційної процедури відсутні правові підстави стверджувати про доведеність факту шкоди, завданої ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вини відповідача у настанні неплатоспроможності ПАТ «Дельта Банк» та відсутності підстав для покладення на нього відповідальності за зобов'язаннями банку перед позивачем, що свідчить про безпідставність заявлених вимог.

У силу статей 52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів вважаються погашеними у разі, якщо при завершенні ліквідаційної процедури вони залишилися незадоволеними в зв'язку з недостатністю майна.

Станом на момент розгляду справи судом першої інстанції ліквідаційна процедура в ПАТ «Дельта банк» тривала, відбувається продаж активів банку та погашення вимог кредиторів.

За змістом статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає перепродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач вже зазнала матеріальної шкоди, так як її вимоги рахуються у реєстрі кредиторів четвертої черги й не визнані погашеними.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення адміністративних судів не є належним та допустимим доказом вини відповідача, оскільки дії чи бездіяльність ОСОБА_2 не визнано незаконними.

Інших доказів наявності вини відповідача позивачем не надано та судами не встановлено.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що ОСОБА_1 не доведено заподіяння їй шкоди внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_2, що є процесуальним обов'язком позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, або розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2017 року року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова