Справа № 462/3650/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1041/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року ухваленого судом у складі судді Ліуша А.І. у справі №462/3650/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за Кредитним договором, покликаючись на те, що відповідно до укладеного договору №LVН9АЕ000069415 від 24 квітня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 15947,26 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08% на рік. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку із порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 07 травня 2015 року має заборгованість 10 545,26 доларів США, що становить відповідно до курсу НБУ 221661,42 грн. Просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором №LVН9АЕ000069415 від 24 квітня 2008 року в сумі 221661,42 грн. та судові витрати у справі.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року у задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що автомобіль, який передав ОСОБА_3 до банку на даний час нереалізований. Однак, матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості підтверджено, що Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, що свідчить про порушення прав позивача та не позбавляє кредитора права звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Вказує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов 'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК України.

Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 2 лютого 2018 р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк».задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) на апеляційну скаргу Відзиву не подано.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно Кредитно-заставного договору № LVН 9АЕ000069415 від 24 квітня 2008 року (далі Договору) ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 15 947, 26 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08% річних строком до 23 квітня 2013 року. (а.с.12-22).

Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником ОСОБА_3 зобов»язань за Договором, позичальник надав банку в заставу автомобіль марки «Опель Вектра» 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д.н.з. ВС 28-57ВК.

Відповідно до ст.589 Цивільного кодексу України (далі ЦК) у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п.6.2.4 Договору позичальник збов»язаний погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, передбачені статтями 12.2.6 та 17.1.5 Договору.

Пунктом 6.2.1 прописано, що позичальник зобов»язується використати кредит на цілі, зазначені у статті 17.1.3 Договору ( для придбання автомобіля).

У пункті 6.2.2 прописаний обов»язок позичальника сплатити проценти за користування кредитом відповідно до вимог Договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування Кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту.

Згідно з п.6.2.4 обов»язком позичальника є погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені статтями 12.2.6 та 17.1.5 Договору.

ОСОБА_4 заборгованості за Договором вбачається, що відповідач у встановлені строки не виконує умови Договору щодо повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно з п.12.1 внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_3 умов Договору щодо взятих на себе зобов»язань за користування кредитними коштами настала подія Дефолту.

У п.12.2.2 Договору зазначено, що позичальник зобов»язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за ОСОБА_5 приймання-передачі.

ОСОБА_5 приймання-передачі автомобіля від 30 вересня 2014 року встановлено, що відповідач ОСОБА_3 через прострочення кредиту за Договором від 24 квітня 2008 року передав ПАТ КБ «Приват Банк» автомобіль марки «Опель Вектра» 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_2, д.н.з. ВС 2857ВК. (а.с. 70).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції підставно посилався на пункти 13.1, 13.2 Договору відповідно до яких після настання події дефолту, предмет застави максимально використовується в інтересах кредитодавця.

ОСОБА_5 доводів апеляційної скарги, з пояснень представника позивача встановлено, що предмет застави не реалізований. З часу прийняття автомобіля Опель Вектра в своє розпорядження банк не вжив жодних заходів зазначених у п.13.3.1, 13.2 Договору для забезпечення своїх вимог таких як: звернення стягнення на предмет застави з метою забезпечення повернення коштів, зокрема, банк не передав предмет застави у свою власність, не вжив жодних заходів для продажу третім особам тощо. Про вжиття чи невжиття дозволених Договором заходів позивач протягом строку з 30 вересня 2014 року не повідомив відповідача про дії, які вчиняються із заставним майном.

Позиція представника позивача, що відповідач зобов»язаний вживати заходів для реалізації автомобіля, пошуку покупців, судом не приймається, оскільки автомобіль переданий у розпорядження Банку в рахунок погашення боргу, тобто відповідач діяв в межах вимог наданих йому Договором, повідомлень про обраний вид забезпечення своїх вимог позичальника не повідомляв, а відтак останній був позбавлений можливості співпрацювати із Банком в цьому напрямку.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що передача автомобіля в розпорядження банку не позбавляє кредитора звернутися в суд з позовом про стягнення заборгованості, однак враховуючи те, що з 30.09.2014 року Банк не вжив жодних заходів, передбачених Договором для забезпечення своїх вимог за рахунок заставного майна, яке зберігається у відкритому просторі протягом 4-х років, втрачає у вартості, не прийняв у власність зазначений автомобіль, не провів його оцінки для зарахування заборгованості позичальника, вважає дії Банку недобросовісними, нечесними та спрямованими на завдання шкоди відповідачу, а тому погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку передбаченому ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 березня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

ОСОБА_6