Провадження № 2/760/3699/19
Справа №760/284/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Кривулько С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -
02.01.2019 позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 02.12.2017 в розмірі 236 713,17 грн., яка складається з 231 540,00 грн. - заборгованість за позикою, 3 % річних від простроченої суми - 1 236,99 грн., інфляційні втрати - 3 936,18 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 02.12.2017 позивач ОСОБА_1 уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І.
Відповідно до умов даного договору позивач передав відповідачу в борг 298 700,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти не пізніше 02.10.2018.
Згідно п.2 Договору позики сторони домовилися про те, що договір позики є безпроцентним, розрахунок має бути здійснено згідно графіку та виконання зобов`язань за договором позики має бути здійснено шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача в ПАТ «ПриватБанк» картка № НОМЕР_1 .
03.12.2017 відповідач ОСОБА_2 виконуючи умови Договору позики перерахував на зазначену банківську картку позивача грошові кошти в сумі 67 160,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики становить 231 540,00 грн.
Разом з тим, станом на 02.10.2018 відповідач свої зобов`язання не виконав та отримані в борг кошти не повернув, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Позивач також посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 02.10.2018 по 06.12.2018 - 65 днів, що становить 1 236,99 грн. та інфляційну складову - 3 936,18 грн.
З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги.
08.01.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В.
Згідно Розпорядження керівника апарату суду від 18.02.2019 №160 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.
18.02.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
03.06.2019 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою суду від 10.06.2019 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.
Відзив на позовну заяву відповідачем не подано.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення.
Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 02 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І. за реєстровим № 4378 (а.с. 10).
Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач надав у борг выдповыдачу 298 700,00 грн.
Згідно п.3 Договору позики сторони за цим договором домовилися про те, що:
-договір позики є безпроцентним;
-остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено до 02.10.2018;
-розрахунок має бути здійснено згідно наступного графіку: 67 500,00 грн. до 05.12.2017; 23 120,00 грн. до 02.01.2018; 23 120,00 грн. до 02.02.2018; 23 120,00 грн. до 02.03.2018; 23 120,00 грн. до 02.04.2018; 23 120,00 грн. до 02.05.2018; 23 120,00 грн. до 02.06.2018; 23 120,00 грн. до 02.07.2018; 23 120,00 грн. до 02.08.2018; 23 120,00 грн. до 02.09.2018; 23 120,00 грн. до 02.10.2018;
-виконання зобов`язання за договором має бути здійснено шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця в ПАТ КБ «ПриватБанк» картка № НОМЕР_1 .
Також, судом встановлено, що 03.12.2017 відповідач ОСОБА_2 виконуючи умови Договору позики перерахував на зазначену банківську картку позивача грошові кошти в сумі 67 160,00 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці (а.с. 11).
Таким чином, сума боргу становить 231 540,00 грн.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики від 02.12.2017 в іншій частині не виконав.
Відповідно до ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено у ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).
При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не можу ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦК України).
Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики в частині своєчасного повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, грошові кошти позивачу в повному обсязі не повернув,а тому суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення суми боргу в розмірі 231 540,00 грн.
Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за договором позики від 02.12.2017 на суму боргу у розмірі 231 540,00 грн., суд приходить до наступного висновку.
Стаття 625 ЦК встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити що є зобов`язанням і які зобов`язання є грошовими.
Частина перша статті 509 ЦК визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті).
Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язаний був повернути усю суму боргу у строк до 02.10.2018, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 231 540,00 у відповідача виникло з 03.10.2018.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума заборгованості складає 231 540,00 грн., кількість днів прострочення складає - 65 днів за період з 02.10.2018 по 06.12.2018, 3% річних - 1 236,99 грн., інфляційні втрати - 3 936,18 грн.
Разом з тим, суд вважає, що прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 231 540,00 у відповідача виникло з 03.10.2018, а тому термін прострочення за договором позики складає 65 днів, за період з 03.10.2018 по 06.12.2018.
З розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що сума 3% річних за період з якого виникло прострочення платежу з 03.10.2018 по 06.12.2018 має становити 1 236,99 грн., що узгоджується з розрахунком позивача, та який узгоджується з матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.
Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні втрати, які за розрахунком позивача складають 3 936,18 грн.
Однак, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що сума індексу інфляції за період з 03.10.2018 по 06.12.2018 має становити 4 887,35 грн.
Виходячи з принципу диспозитивності, відповідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати за період з 03.10.2018 по 06.12.2018 в розмірі 3 936,18 грн.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за договором позики від 02.12.2017 у розмірі 231 540,00 грн., 3% річних у розмірі 1 236,99 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 936,18 грн.
З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 367,14 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_3 ) борг за договором позики від 02.12.2017 у розмірі 231 540,00 грн., 3 % річних у розмірі 1 236,99 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 936,18 грн., а всього 236 713,17 грн. та судовий збір у розмірі 2 367,14 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Букіна