Дата документу 13.02.2019
Справа № 334/8237/18
Провадження № 2/334/1275/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі свідоцтва № 213 про право власності на житло, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради 10.02.2000 року, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях громадянам: ОСОБА_3 - 1/4 частка, ОСОБА_1 - 1/4 частка, ОСОБА_4 1/4 частка, ОСОБА_5 1/4 частка.

19 липня 2013 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 Калеві (громадянином ОСОБА_7) та змінила своє прізвище на ОСОБА_6. З моменту укладання шлюбу ОСОБА_2 за адресою своєї реєстрації фактично не проживає. З 07.12.2013 року вона постійно проживає в Німеччині зі своїм чоловіком У добровільному порядку вирішити питання щодо зняття відповідача з реєстрації позивач не може, оскільки на теперішній час відповідач проживає за межами України і не має можливості приїздити до України.

Реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості вільного володіння та користування належною їй власністю та отримання субсидії на сплату комунальних платежів, як малозабезпеченої особи. Тому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву у якій позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва № 213 про право власності на житло, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради 10.02.2000 року, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях громадянам: ОСОБА_3 - 1/4 частка, ОСОБА_1 - 1/4 частка, ОСОБА_4 - 1/4 частка, ОСОБА_5 - 1/4 частка.

19 липня 2013 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 Калеві (громадянином ОСОБА_7) та змінила своє прізвище на ОСОБА_6 (свідоцтво про шлюб серія І-СР № 099583 від 19 липня 2013 року).

З моменту укладання шлюбу ОСОБА_2 за адресою своєї реєстрації АДРЕСА_1, фактично не проживає. Даний факт підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, складенм сусідами.

З 07.12.2013 року ОСОБА_2 постійно проживає в Німеччині зі своїм чоловіком. за адресою: 23554 Любек, Глюксінштрассе, 15, про що свідчить карта перебування у Німеччині № Y0FС88R82R.

Крім того, 25 квітня 2017 року помер чоловік позивача - ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть І-ЖС № 386740), що значно ускладнило її матеріальне становище.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

За положеннями статей 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 7 Закону України № 13 82-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у реалізації права вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, належними чином оформити субсидію, на яку вона має право, що ставить її у скрутне матеріальне становище. В даному випадку усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України у звязку зі звільненням позивача від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.10, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий 14.08.2013 року Ленінським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області) такою, що втратила право користування квартирою № 125 по вулиці Ладозька 19 в місті Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2019 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.