Справа № 159/4687/18 Головуючий у 1 інстанції: Восковська, О. А.
Провадження № 22-ц/802/214/19 Категорія: 50 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я..

суддів - Грушицького А.І., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтував тим, що відповідач по справі ОСОБА_2 є його батьком, що стверджується свідоцтвом про народження. Позивач з 01.09.2015 року навчається на денному відділенні Ковельського промислово-економічного коледжу Луцького національного технічного університету та потребує матеріальної допомоги від батька, оскільки на даний час він проживає та перебуває на повному утриманні матері - ОСОБА_3 Шлюб між батьками розірвано 14.04.2006 року. Вказує, що його мати не має змоги утримувати його належним чином та забезпечувати йому достатній рівень життя та навчання. Зазначає також, що батько, хоч і офіційно не працевлаштований, однак, має сталий заробіток, а тому має змогу надавати йому матеріальну допомогу на навчання без погіршення свого матеріального стану.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд постановити рішення, яким стягувати із відповідача в його користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи із 01.09.2018 року до 30.06.2019 року.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року в даній справі позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на навчання в розмірі 1000 гривень щомісячно до закінчення ОСОБА_1 навчання у Ковельському промислово-економічному коледжі Луцького національного технічного університету, але не більше, як до досягнення сином 23 років, починаючи з 13.09.2018 року.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць в розмірі 1000 грн. допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити частково та стягувати із нього аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 500 грн. щомісячно.

Справа розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задовлення, а рішення суду першої - без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком повнолітного сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області (а. с. 2).

Згідно довідки Ковельського промислово-економічного коледжу Луцького національного технічного університету №20 від 20 червня 2018 року позивач по справі ОСОБА_1 є студентом 4 курсу денного відділення Ковельського промислово-економічного коледжу Луцького національного технічного університету, навчається на платній формі, стипендію не отримує. Навчання в коледжі триває з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року. Плата за рік становить 6700 грн. (а.с.5). Даний факт підтверджується також договором № 0626 про навчання ОСОБА_1 у Ковельському промислово-економічному коледжі Луцького національного технічного університету (а. с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у даній справі потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, а відповідач ОСОБА_2, як батько, може надавати таку матеріальну допомогу своєму синові, оскільки він є працездатною особою.

При цьому судом першої інстанції враховано стан здоров'я, матеріальне становище та наявність у відповідача інших утриманців.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до вимог частини 1 статті 199 Сімейного кодексу (далі - СК) України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (частина 3 статті 199 СК України).

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При цьому судом встановлено, що повнолітній син відповідача по справі навчається, навчання здійснюється за кошти матері, своїх особистих коштів позивач не має.

Згідно договору №0626 від 17 серпня 2015 року про навчання у Ковельському промислово-економічного коледжі Луцького національного технічного університету, укладеного між навчальним закладом та ОСОБА_3 (матір'ю позивача), загальна вартість основної освітньої послуги становить 26 800 грн., вартість такої послуги за один рік навчання складає 6700 грн., плату за надання освітньої послуги замовник проводить кожен семестр в розмірі 3350 грн. (а.с.11).

Отже, судом встановлено, що повнолітня дитина, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є працездатною особою, не є особою з інвалідністю, має нерегулярний дохід.

Згідно довідки №1309 від 12.11.2018 року, виданої Державним центром зайнятості, ОСОБА_2 зареєстрований, як безробітний в Ковельському МРЦЗ з 07.06.2018 року та отримує допомогу по безробіттю (а. с. 30).

Крім того, при вирішенні спору суд першої інстанції врахував, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні ще одну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 29) та дружину - ОСОБА_4, котра на даний час ніде не працює, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Також судом враховано, що відповідач має ряд захворювань та потребує періодичного медикаментозного лікування, що підтверджується наявними у справі медичними документами (а. с. 34 - 37).

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів врахував матеріальне становище відповідача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також положення ст. 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дітей та правомірно постановив рішення про стягнення із відповідача аліментів в користь позивача у розмірі 1000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував матеріальне становище відповідача у зв'язку із тим, що він не працевлаштований та на його утриманні перебуває неповнолітня дочка та дружина є безпідставними, оскільки саме ці обставини і враховані судом, на підставі яких суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку нге підлягає.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 14 лютого 2019 року.