Справа № 466/7318/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,

в с т а н о в и в :

Позивач у вересні 2018р. звернувся у суд з позовом про стягнення з відповідача 23200 грн. майнової шкоди та 50000 грн. моральної шкоди.Свої позовні вимоги мотивує тим, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.05.2018р. у справі №465/1844/15-к (провадження № 1-кп/465/293/18) звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч.ч.1,2 ст. 190 КК України на підставі ст.49 КК України у зв»язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вказаною ухвалою суду звільнено відповідача від відповідальності за нереабілітуючою обставиною, тобто виносячи дану ухвалу, суд констатував, що відповідачем дійсно вчинено щодо нього суспільно небезпечні кримінально карані дії, однак з огляду на сплив значного проміжку часу від моменту їх вчинення до винесення рішення судом, засоби кримінально-правового впливу не застовуються. В ході досудового розслідування встановлено, а в ході судового розгляду підтверджено, що 23.01.2007р. обвинувачений ОСОБА_3 умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою, яка виникла внаслідок підтримання стосунків протягом тривалого часу та шляхом обману, що проявився у повідомленні завідомо неправдивих відомостей про те, що він зможе допомогти у реалізації втулок верхньої колії, які використовуються при прокладанні залізничного полотна, водночас не маючи наміру та можливості виконати взяті на себе зобовязання, шляхом обману потерпілого ОСОБА_5 заволодів коштами останнього на загальну суму 7200 грн., які потерпілий, перебуваючи за адресою: м.Львів, вул. Коновальця, 25 «а», передав особисто в руки ОСОБА_3 В подальшому обвинувачений привласнив зазначену суму грошей та розпорядився ними на власний розсуд. 10.06.2008р. обвинувачений повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужими грошима, зловживаючи довірою, яка виникла внаслідок підтримання стосунків протягом тривалого часу та шляхом обману, що проявився у повідомленні завідомо неправдивих відомостей про те, що для повернення ОСОБА_5 попередньо отриманих коштів у сумі 7200 грн. необхідні повністю погасити отриманий ним у ВАТ «Універсал Банк» кредит, та відразу ж після цього отримати у названому банку інший кредит на більшу суму, не маючи наміру то можливості виконати взяті на себе зобов»язання, шахрайським способом заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 в розмірі 16000 гривень, які останній в салоні автомобіля марки «Деу-Ланос» поблизу ринку «Привокзальний» по вул. Федьковича у м. Львові передав особисто в руки ОСОБА_3 В подальшому обвинувачений привласнив вказану суму грошей та розпорядився ними на власний розсуд. Таким чином, внаслідок злочину, вчиненого відповідачем йому завдано прямих матеріальних збитків на суму 23200 грн. Крім цього, факти тривалого зловживання зі сторони відповідача його довірою, невиправдано тривалий в часі процес досудового розслідування і судового розгляду і, як наслідок, факт уникнення відповідачем реального застосування заходів кримінально - правового впливу, а також невідшкодування йому заподіяних моральних і матеріальних збитків, знецінення національної валюти, усвідомлення того, що навіть у випадку повного відшкодування відповідачем заподіяної йому шкоди в майбутньому вже ніколи не відновить тієї купівельної спроможності, завдало йому моральну шкоду, яка виразилась у погіршенні стану його здоровя та значних душевних стражданнях. За наведеного, він змушений був звернутися з вказаним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та доповнили, що відповідач по даний час так і не відшкодував завдану ним матеріальну шкоду у розмірі 23200 грн.Окрім цього, внаслідок тривалого зловживання зі сторони відповідача довірою позивача, який є особою похилого віку, а також тривалим досудовим розслідуванням, судовим розглядом та уникненням відповідачем реального застосування заходів кримінально - правового впливу, вважають, що позивачу заподіяно і моральну шкоду, яка полягає в фізичному болі та душевних стражданнях, що проявляються в фізичному і моральному дискомфорті, що пов»язані з необхідністю проходження лікування, відвідин у звязку з цим закладів охорони здоровя, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, втрати ним грошових коштів, які він відкладав на так званий «чорний день», а тому просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 23200 грн. майнової шкоди та 50000 грн. моральної шкоди.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили та зазначили, що ОСОБА_3 в 2007р. та у 2008р. повернув позивачу кошти в сумі 23200 грн., однак останній не віддав йому розписки, а повідомив, що знищить її вдома. Крім того, зазначили, що згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 08.05.2018р., ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1, ч.2 ст. 190 КК України у зв»язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000293 від 04.12.2012р. відносно нього закрито. Щодо моральної шкоди зазначили, що ОСОБА_3 не може нести відповідальності за те, що тривалий час здійснювалось досудове розслідування та судовий розгляд, а від так вказані позовні вимоги не підлягають до задоволення. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Як встановлено судом, згідно розписки від 23.01.2007р. наданій ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_5, ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_5 7200 грн., які зобов»язувався повернути до 28.02.2007р. /а.с. 21/.

Згідно розписки від 10.06.2008р. наданій ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_5, ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_5 16000 грн., які зобов»язувався повернути до 25.06.2008р. /а.с. 20/.

Згідно висновку № 1390 від 29.04.2014р. підписи, які містяться на розписці від 23.01.2007р. наданій ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_5, розписці від 10.06.2008р. наданій ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_5 та на розписці від 19.10.2008р. наданій ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_5Г виконані однією особою, а саме ОСОБА_3 Ознак, які б вказували на дії на виконавця підписів збиваючих факторів природнього чи штучного характериу не має /а.с. 13-16/.

Згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 08.05.2018р. ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1, ч.2 ст.190 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000293 від 04.12.2012 відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України закрито. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення почеркознавчих експертиз загалом у розмірі 6 651,70 гривень. Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_5 залишено без розгляду та роз»яснено, що ОСОБА_5 в силу вимог ст. 128 КПК України має право пред»явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Вказаною ухвалою суду встановлено, що 23.01.2007р. обвинувачений ОСОБА_3 умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою, яка виникла внаслідок підтримання стосунків протягом тривалого часу та шляхом обману, що проявився у повідомленні завідомо неправдивих відомостей про те, що він зможе допомогти у реалізації втулок верхньої колії, які використовуються при прокладанні залізничного полотна, водночас не маючи наміру та можливості виконати взяті на себе зобовязання, шляхом обману потерпілого ОСОБА_5 заволодів коштами останнього на загальну суму 7200 грн., які потерпілий перебуваючи за адресою: м. вул. Коновальця, 25 « а » передав особисто в руки ОСОБА_3 В подальшому обвинувачений привласнив зазначену суму грошей та розпорядився ними на власний розсуд. 10.06.2008р. обвинувачений потворно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужими грошима, зловживаючи довірою, яка виникла внаслідок підтримання стосунків протягом тривалого часу та шляхом обману, що проявився у повідомленні завідомо неправдивих відомостей про те, що для повернення ОСОБА_5 попередньо отриманих коштів у сумі 7200 грн. необхідні повністю погасити отриманий ним у ВАТ «Універсал Банк» кредит, та відразу ж після цього отримати у названому банку інший кредит на більшу суму, не маючи наміру то можливості виконати взяті на себе зобов»язання, шахрайським способом заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 в розмірі 16000 гривень, які останній в салоні автомобіля марки «Деу-Ланос» поблизу ринку «Привокзальний» по вул. Федьковича у м. Львові передав особисто в руки ОСОБА_3 У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 29.01.2015 заявлено цивільний позов з вимогою стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 6357,836 доларів США, що в еквіваленті становить 100895,33 гривень. В подальшому 24.07.2017р. заявив цивільний позов, яким просить стягнути з обвинуваченого майнову шкоду в розмірі 65000,00 грн. /а.с. 17-18/

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером та має ряд захворювань. /а.с.7, 9/.

Так, з витягу з медичної карти № 2473/18, стаціонарного хворого ОСОБА_5, виданої Відділення лікування гострого коронарного синдрому та інфаркту міокарду № 7 ДУ «Інститут серця МОЗ України», вбачається, що ОСОБА_5 18.04.2018р. був госпіталізований з діагнозом Стенокардія напруги ІІ-ІІІ функціонального класу. Стенозуючий атеросклероз коронарних артерій. Фібриляція передсердь, постійна форма. Недостатність мітрального клапапана ІІ ст., недостатність тристулкового клапана ІІ ст., недостатність аортального клапана І-ІІ ст. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеню, ризик 4 CH II A зі зниженою фракцією викиду лівого шлуночка, ФВ ЛШ 33% /а.с. 33/.

З витягу з медичної карти № 1524/18, стаціонарного хворого ОСОБА_5, виданої ДУ «Інститут серця МОЗ України», вбачається, що ОСОБА_5 09.03.2018р. був госпіталізований з діагнозом Стенокардія напруги ІІ-ІІІ функціонального класу. Атеросклеротичний коронарокардіосклероз. ФП, постійна форма. ГБ ІІ ст. ступінь 2, ризик помірний. AHд І-ІІ ст. ГЛА. CH ІІ А зі зниженим ФВ ЛЖ /а.с.34/.

З витягу з історії хвороби № 549/172, стаціонарного хворого ОСОБА_5, виданої Львівським обласним державним лікувально-діагностичним кардіологічним центром, вбачається, що ОСОБА_5 31.01.2018р. був госпіталізований з діагнозом Прогресуюча стенокардія /а.с.35/.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вирок у кримінальній справі має преюдиційне значення.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

У спорах про відшкодування шкоди згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України діє презумпція вини заподіювача шкоди. У зв'язку з цим, саме він повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, при постановленні ухвали від 08.05.2018 року про закриття кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та дав свою згоду на таке звільнення у звязку із закінченням строків давності.

Суд, критично оцінює покликання відповідача та його представника, як на підставу відмови у задоволенні позову, на те, що в ухвалі Франківського районного суду м. Львова не встановлено вини ОСОБА_3, а тому він не зобов»язаний відшкодовувати позивачу збитки, та те, що відповідач повернув позивачу кошти в сумі 23200 грн., оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження цього і таке спростовується поясненнями позивача та дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Враховуючи, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 закрито з нереабілітуючих підстав, ОСОБА_3 звільнено лише від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1, ч.2 ст. 190 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, суд на підставі ч.6 ст.82 ЦПК України виходить з того, що мало місце заподіяння ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 23200 грн.

Спричинення позивачу матеріальної та моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з вчиненим відповідачем злочину.

Також суд приходить до переконання, що відповідач своїми діями, які мали місце 23.01.2007р. та 10.06.2008р. спричинив позивачу моральну шкоду, що також підлягає відшкодуванню, однак, суд не погоджується із розміром моральної шкоди, визначеним позивачем та виходить з наступного.

Згідно п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди є підставними, однак, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконання, що розмір моральної шкоди позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи, враховуючи тривалість душевних страждань та переживань, яких зазнав позивач внаслідок не поверення йому коштів, вважає, що достатнім та справедливим є відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000,00 гривень.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору при поданні позову, а тому судовий збір у розмірі 704.80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 81, 141, 258-259, 264-265, ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 23200 грн. матеріальної та 7000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, а всього - 30200 /тридцять тисяч двісті/ грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 зареєстрований та проживає за адресою: с.Ягідня Кам»янка-Бузький район Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повний текст судового рішення складено 15.02.2019р.

Суддя: