П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2019 року місто Київ

справа № 759/3609/15-ц

провадження №22-ц/824/15044/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеус А.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Кравцем Дмитром Миколайовичем

на рішення заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 червня 2015 року, ухвалене у складі судді Зайця Т.О.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

у березні 2015 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та 11 листопада 2010 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами банку», складає між ним та банком договір.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, у останнього станом на 31 січня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 17606,05 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7413,59 грн., 7477,89 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1400 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штрафів: фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 814,57 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16 червня 2015 року задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 11 листопада 2010 року в розмірі 17 606,05 грн.

Вирішено питання розподілу судового збору.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25 вересня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 червня 2015 року. Залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 червня 2015 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кравець Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду суперечать положенням матеріального права України, правовим позиціям Верховного Суду.

В апеляційній скарзі зазначає, що АТ КБ "ПриватБанк" не надав, а матеріали справи не містять доказів надання банком та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів. Кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання кредитних коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відсутність в матеріалах справи таких документів, свідчить про недоведеність позовних вимог позивачем, а отже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів фактичного отримання платіжної картки клієнтом, зарахування коштів на цю картку, відкриття рахунку на ім`я відповідача. Також до матеріалів справи позивачем не додано копії платіжної картки із зазначенням її номеру та строку дії, доказів вручення відповідачу, повідомлення пін-коду, не надано доказів встановлення відсоткової ставки, які були б підписані відповідачем. Крім цього, зазначив, що підписана ОСОБА_1 анкета-заява не є кредитним договором, а Умови та Правила надання банківських послуг не містить підпису відповідача та дати. Таким чином банком не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували, що саме ці Умови та Правила розумів ОСОБА_1 , коли начебто підписував Анкету-заяву від 11 листопада 2010 року.

Відсутність самого кредитного договору та відсутність підписів сторін на такому договорі дає підстави вважати такий договір нікчемним, оскільки такий не укладений в письмовій формі. А Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Суд першої інстанції не встановив наявності належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування відсотків безпідставним. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні у Закону «Про захист прав споживачів". Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень закріплених у ст. 61 Конституції України.

Встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку змінювати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є неправомірними, з 10 січня 2009 року.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішення справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, посилався на те, що нарахування комісії суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а також Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,

Оскільки позов пред`явлено банком 10 березня 2015 року з пропуском, як загального строку позовної давності (три роки), так і спеціального (один рік), то вважає, що заява про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідач не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, а тому заявляв про застосування позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення, яка не застосована судом при розгляді справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ "ПриватБанк" заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 листопада 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 11 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який складається з анкети заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування, умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до анкети заяви від 11 листопада 2010 року, ОСОБА_1 виразив згоду, що заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитку «Універсальна». Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка в місяць складає 3.0 % (36 % на рік), розмір щомісячних платежів 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 11 листопада 2010 року виконав, надав ОСОБА_1 в кредит кошти.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, не погашав заборгованість за договором про надання банківських послуг від 11 листопада 2010 року, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком заборгованості станом на 31 січня 2015 має заборгованість за кредитом - 7413 грн.59 коп., відсотками - 7477 грн.89 коп., комісія - 1400 грн., штраф - 1314 грн.57 коп., загальна сума заборгованості становить 17606 грн.05 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обставини укладення між сторонами договору та існування у відповідача заборгованості у розмірі 17606 грн.05 коп. встановлені. Відповідач в порушення ст..ст.526, 530, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України та положень договору в установлені строки не погашав кредит, проценти, комісію за користування кредитом, тобто не виконував зобов`язання належним чином, внаслідок чого існує заборгованість в сумі 17606 грн.05 коп., яка підлягає стягненню.

Проте, повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 11 листопада 2010 року ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» підписали анкету - заяву, в якій позичальник висловив бажання отримати платіжну картку Кредитна «Універсальна». В цей же день ОСОБА_1 підписана довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій зазначено базова відсоткова ставка на місяць - 3% , розмір щомісячних платежів і строк їх внесення - 7% від заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок сплати комісії та штрафів (а.с.6-7).

Штраф нараховується при порушенні строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії.

З довідки слідує право банку нараховувати комісію: за зняття готівки: в банкоматах і пунктах видачі готівкових ПриватБанка - 4% від суми операції, в банкоматах інших банків України - 4% + 5 грн., в закордонних банкоматах 4% +30 грн.; за зняття власних коштів -1% від суми операції; за моніторинг неактивної картки - в розмірі залишку коштів на картрахунку, але не більше 10 грн. на місяць; за отримання балансу на чек у банкоматах ПриватБанка - 0, 10 грн.; за безготівковий платіж в рахунок кредитного ліміту - 3% і за рахунок власних коштів - 1%.

Позивачем до справи надано довідку про те, що клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 11 листопада 2010 року отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії пере випущеної картки до останнього дня березня 2020 року ( а.с.151).

З виписки по рахунку по основній картці НОМЕР_1 вбачається, що відповідач користувався карткою до 27 серпня 2013 року, в цей день відбулося зняття готівкових коштів у банкоматі, а 19 липня 2013 року відповідачем поповнювався рахунок в сумі 330 грн. (а.с.152-154).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховувалися відсотки за користування кредитом в розмірі 36% річних, що відповідає умовам кредитування, викладених у довідці, підписаної відповідачем. З 1 січня 2013 року розмір відсотків банком був зменшений до 30%, а з 1 вересня 2014 року збільшений до 34,80%.

Крім того, установлено, що Умови та Правила надання банківських послуг не підписані.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому.

Проте не повинно виникати сумніві у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у ч.1 ст.634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте саме воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

За змістом ч.2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. першою ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Установлено, що в день підписання анкети-заяви відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, що дає підстави вважати, що відповідач ознайомився з умовами кредитування, розміром процентів, порядком повернення кредиту та відповідальністю за порушення виконання зобов`язань.

Зважаючи на наведене, необґрунтованими є доводи відповідача про відсутність умов кредитування та не ознайомлення з ними

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині безпідставного нарахування позивачем комісії заслуговують на увагу.

За положеннями ч.5 ст.11, ч.1, 2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з абз, 2 та 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначені цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, якці споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або, що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин ( укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Отже, зважаючи на викладені норми закону та Правил, а також враховуючи, що розрахунок заборгованості не містить інформації, за які саме послуги із перелічених у довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем, банком нараховувалася комісія, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави стягувати з відповідача нараховану банком комісію.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що банк неправомірно нараховував проценти у підвищеному розмірі є безпідставними, оскільки із розрахунку заборгованості не вбачається, що банком нараховані підвищені проценти на прострочену заборгованість ( колонка 10 розрахунку) (а.с.4-5). Будь-яких розрахунків, що б підтверджували позицію апелянта, останнім до апеляційної скарги не надано.

Крім того, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги в частині безпідставного нарахування пені та штрафу, оскільки в такому випадку особа несе подвійну відповідальність, так як банком пеня не нараховувалася.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин при ухваленні нового рішення підлягає врахування заява відповідача про застосування позовної давності до вимог банку. Разом з тим, слід зазначити, що при винесенні рішення не підлягає врахуванню та обставина, що мав місце перевипуск картки, оскільки ці події мали місце в 2016 році, про що свідчить витяг по руху коштів, а банк до суду звернувся у березні 2015 року.

З урахуванням того, що у довідці про умови кредитування передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними черговими платежами, та зважаючи на те, що банк звернувся з позовом до суду у березні 2015 року, заборгованість по кредиту та процентам підлягає стягненню за період з березня 2012 року. Розмір заборгованості становить за кредитом 5329 грн. (7413 грн.59 коп. - 2083 грн.79 коп. (1998 грн.79 коп. + 85 грн.), та 7367 грн.91 коп. - заборгованості за процентами ( 7477 грн.89 коп. - 109 грн.98 коп.).

Крім того, з відповідача підлягає штраф у розмірі 1134 грн.86 коп. ( 500 грн. + 634 грн.86 коп. ( 12697 грн.71 коп. ( 5329 грн.80 коп. + 7367 грн.91 коп.) х5% : 100%).

До вимог банку про стягнення штрафу не може бути застосована позовна давність, оскільки штраф нараховується на розмір заборгованості яка визначена станом на січень 2015 року, тобто банк звернувся до суду з позовом в межах річного строку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд виходить із пропорційності задоволених позовних вимог та апеляційної скарги ( ст..141 ЦПК України). Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 190 грн.30 коп. за подання позовної заяви ( 243 грн.60 коп. х 78,12% (13831 грн.77 коп. х100% : 17706 грн.05 коп) : 100%), а з позивача на користь відповідача за подання апеляційної скарги підлягає стягненню 79 грн.95 коп. ( 365 грн.40 коп. х 21,88 % :100%).

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Кравцем Дмитром Миколайовичем - задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 червня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН НОМЕР_3 ; проживає: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (; рах.№ НОМЕР_4 , м.Київ, вул.. Грушевського,1-Д) заборгованість за кредитом 5329 грн., 7367 грн.91 коп. - заборгованість за процентами та штраф у розмірі 1134 грн.86 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН НОМЕР_3 ; проживає: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (; рах.№ НОМЕР_4 , м.Київ, вул.. Грушевського,1-Д) судовий збір за подання позовної заяви - 190 грн.30 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (; рах.№ НОМЕР_4 , м.Київ, вул.. Грушевського,1-Д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН НОМЕР_3 ; проживає: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги 79 грн.95 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус