П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/6425/18

Номер провадження 22-ц/804/1068/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

заявник - ОСОБА_4

суб'єкт оскарження - Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2019 року, у складі судді Музика О.М.,

у справі за скаргою ОСОБА_4

про неправомірність дій та порушення Закону України «Про інформацію», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Комунальним підприємством «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління»

В с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою про порушення Комунальним підприємством «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (далі - КП «МТТУ» або підприємство) Закону України «Про інформацію», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в якій просила зобов'язати посадових осіб КП «МТТУ» згідно з ст.ст.5, 6 Закону України «Про інформацію» надати їй копію протоколу № 1 від 08 червня 2018 року, згідно з яким члени приймальної комісії у складі 21 особи з зазначеними посадами проголосували проти її навчання у підприємстві, із зазначенням справжньої причини відмови у проходженні навчання.

В мотивування скарги зазначила, що є внутрішньо переміщеною особою, має диплом кваліфікованого робітника, 25 років трудового безперервного стажу на вугледобувному підприємстві, працюючи на електромеханічній ділянці за професією «машиніст шахтного устаткування» та виконувала такі роботи, які були пов'язані із перевезенням людей та вантажу по рельсовому шляху, тобто працювала водієм. Перебуваючи на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості, їй запропоновано пройти навчання та працювати водієм трамваю, оскільки попередня професія з нею схожа. За направленням вона записалась на співбесіду до відділу проходження навчання КП «МТТУ» з метою отримати дозвіл на проходження навчання за професією «водій трамваю». 08 червня 2018 року відбулася співбесіда, за результатами якої їй відмовлено у проходженні навчання з незрозумілих для неї причин.

01 жовтня 2018 року звернулась до начальника КП «МТТУ» із письмовим зверненням, в якому просила повідомити про справжні причини відмови у проходженні навчання. 04 жовтня 2018 року отримала відповідь, яка не містить відповіді на порушені нею питання, з посиланням на протокол № 1 від 08 червня 2018 року, згідно з яким члени приймальної комісії у складі 21 особи проголосували проти прийняття її на проходження навчання. 10 жовтня 2018 року повторно звернулась до КП «МТТУ» із інформаційним запитом щодо надання копії даного документу згідно ст.ст.5, 6 Закону України «Про інформацію», отримавши відповідь із відмовою у зв'язку із конфіденційністю інформації.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 до КП «МТТУ» про порушення Законів України «Про інформацію», «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» направлено до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області за підсудністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_4 до КП «МТТУ» про неправомірність дій та порушення Закону України «Про інформацію», Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_4 до КП «МТТУ» про неправомірність дій та порушення Закону України «Про інформацію», Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» повернуто позивачу.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила її скасувати і зобов'язати Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області зареєструвати її скаргу або відправити матеріали справи до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області на перереєстрацію, та розглянути її скаргу.

Зокрема зазначила, що тексти ухвали суду від 10 січня 2019 року та оскаржуваної ухвали не відповідають тексту її скарги. Крім того, вважає, що нею усунуто недоліки відповідно до ухвали суду.

На виконання вимог ст.360 ЦПК України КП «МТТУ» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому підприємство просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а ухвалу суду без змін, як таку, що є обґрунтованою та відповідає вимогам закону.

За правилами ст.ст.368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, оскільки скаржник звернулась із заявою про розгляд даної справи за її участю.

Представник КП «МТТУ» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.108).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, яка просила задовольнити її апеляційну скаргу та скасувати ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 10 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не надано повні відомості про сторін (поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти), не надані належним чином посвідчені копії документів, доданих до заяви або самостійно посвідчити їх, не надано підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, не наданий оригінал квитанції на підтвердження сплати судового збору у розмірі 704,8 грн., не зазначений виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а також не зазначений спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Позивач отримала копію вказаної ухвали 29 січня 2019 року та 30 січня 2019 року на її виконання до канцелярії подано клопотання (заяву), в якій вона зазначила, що надає у повному обсязі дві копії своєї скарги із засвідченими копіями документів. Вважає, що Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області допустився помилки, зареєструвавши її скаргу як позовну заяву. Просила суд розглянути скаргу без сплати судового збору, тому що це стосується її навчання та подальшого працевлаштування у місті Маріуполі, а також адаптування на новому місці і вона є внутрішньо переміщеною особою.

Враховуючи положення ч.3 ст.185 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 січня 2019 року у повному обсязі не виконана, недоліки, у зв'язку з якими позовна заява залишена без руху, не усунуто.

З таким висновком не можна погодитись з огляду на наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Як встановлено ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження; 3) окремого провадження.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч.2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Як передбачено, частинами 1, 2 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з частиною третьою даної статті позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (ч.4 ст.175 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 4, 5 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з частинами 1-3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2018 року до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла скарга ОСОБА_4 до КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» про неправомірність дій та порушення Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в якій заявник просить суд: зобов'язати посадових осіб КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на підставі ст.ст. 5, 6 Закону України «Про інформацію» надати їй копію протоколу від 08 червня 2018 року № 1, згідно з яким члени приймальної комісії у складі 21 особи проголосували проти її навчання у КП «МТТУ», із зазначенням справжньої причини відмови у проходженні навчання, для подальшого оскарження такого у суді.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 до КП «МТТУ» про порушення Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» направлено до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області за підсудністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_4 до КП «МТТУ» про неправомірність дій та порушення Закону України «Про інформацію», Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» залишено без руху.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_4 без руху, суд першої інстанції прийшов до висновку про її невідповідність вимогам ст.175, ч.4, ч.5 ст.177, ч.ч.2, 4, 5 ст.95 ЦПК України, а також не додано квитанції про сплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

Зокрема, суд зазначив, що позивачем у порушення вказаних вимог у позовній заяві не зазначено повні відомості про сторін, чіткій зміст позовних вимог, підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім того, до позову додані копії документів, які належним чином не посвідчені. Позивачу надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Отримавши вказану ухвалу суду 29 січня 2019 року, на її виконання ОСОБА_4 30 січня 2019 року подано до суду клопотання (заяву), відповідно до якого надає два екземпляра своєї скарги із засвідченими копіями документів. Просила розглянути її скаргу, помилково зареєстровану як позовну заяву, без сплати судового збору, посилаючись на те, що вирішення скарги стосується її навчання та подальшого працевлаштування на підприємстві, адаптуванні на новому місці, оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою.

Як встановлено колегією суддів та вбачається із поданої ОСОБА_4 скарги, що вона складена з додержанням письмової форми. Зміст скарги містить посилання на повне найменування сторін, місце проживання заявника, місце знаходження суб'єкта оскарження, їх номери засобів зв'язку, те, до кого пред'явлена скарга, що саме вимагає заявник (предмет позову), обставини, на яких ґрунтується вимога (підстава позову) та зазначено про те, що її вимоги підтверджено письмовими доказами.

На виконання ухвали суду від 10 січня 2019 року, про залишення позовної заяви без руху, отриману ОСОБА_4 29 січня 2019 року, наступного дня 30 січня 2019 року подано до суду клопотання (заяву), до якої додано два екземпляри скарги із засвідченими власним підписом документами. Вказана заява ОСОБА_4 містить клопотання про звільнення її від сплати судового збору з тих підстав, що вирішення скарги стосується її навчання та подальшого працевлаштування на підприємстві, адаптуванні на новому місці, оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою. Однак, дане клопотання про звільнення заявника від сплати судового збору залишилось не вирішеним судом. Несплата судового збору за звернення до суду із позовом стало однією з підстав для повернення судом позову заявнику.

Суд першої інстанції, повертаючи позов ОСОБА_4, зазначив, що позивачем ухвала суду від 10 січня 2019 року у повному обсязі не виконана, не вказав які саме недоліки позовної заяви залишились не виконані позивачем.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

На зазначені вище обставини суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов передчасного висновку про повернення заявнику її позовної заяви до КП «МТТУ».

Між тим, враховуючи положення ч.2 ст.19 ЦПК України, ОСОБА_4 обрано невірний порядок захисту своїх прав та інтересів, спір, що виник між сторонами, може бути вирішено у позовному порядку.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції передчасно повернуто позовну заяву, оскільки недоліки щодо змісту позовної заяви, зазначені судом, не можуть бути перешкодою у доступі до правосуддя.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо зобов'язання Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області зареєструвати її скаргу або відправити матеріали справи до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області на перереєстрацію, задоволенню не підлягають, оскільки виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи порушення судом норм процесуального права, ухвала суду про повернення позовної заяви ОСОБА_4 підлягає скасуванню і направлення справи до суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова