Справа № 456/848/16 Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/811/1421/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2017 року в складі судді Янко Б.Я. в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

встановила:

В березні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суду з позовною заявою до ОСОБА_3, просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстрований 19.10.2006 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 450.

Вимоги обґрунтовував тим, що 19.10.2006 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважає, що їхня сім'я розпалась з вини відповідача, оскільки ще в 2014 році вона забрала дітей і своє майно та пішла від нього. З того часу вони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Шлюб носить формальний характер, тому він змушений звернутись до суду із даним позовом.

21.12.2016 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву, просила стягувати на її утримання з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 11,44% його заробітку, але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи, до набуття повноліття дитиною-інвалідом ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Просила стягнути з ОСОБА_7 в її користь аліменти в розмірі 11,44% його заробітку, але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи за минулий час, починаючи з березня 2016 року; встановити режим окремого проживання для подружжя.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.01.2017 року відмовлено в прийнятті та об»єднанні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та встановлення режиму окремого проживання для подружжя з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2017 рокупозов задоволено повністю.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 19.10.2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 450.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3.

Вважає, що суд ухвалив рішення за неповного з»ясування обставини справи, оскільки в рішенні суду не зазначено інтереси чоловіка чи дружини, яким би суперечило подальше збереження шлюбу.

Покликається на те, що у зв'язку з розірванням шлюбу, через три роки, а саме з 12.01.2020 року може залишитися без матеріальної допомоги (утримання) і можливості до 19.10.2024 року доглядати за дитиною з інвалідністю, що є необхідним для забезпечення її вищих інтересів на соціальну реабілітацію і здобуття середньої освіти в домашніх умовах.

Не погоджується з висновком суду стосовно вимоги за зустрічною позовною заявою, у прийнятті якої було відмовлено, щодо встановлення режиму окремого проживання, що свідчить про порушення принципу диспозитивності.

При цьому вважає, що зустрічна позовна заява подана до початку розгляду справи по суті, в силу того, що судом надавався строк на примирення.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові про розірвання шлюбу. Скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині позову дружини ОСОБА_3 про встановлення для подружжя режиму окремого проживання.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 116-117), в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку про те, що сім'я позивача та відповідачки фактично розпалася та існує тільки формально, оскільки протягом тривалого часу вони не підтримуюсь сімейних стосунків і не ведуть подружнього життя.

Крім цього, за наданий судом час для примирення сторони не примирились.

Також суд критично оцінив твердження відповідача про те, що дійсною причиною розірвання шлюбу позивача є небажання позивача матеріально її підтримувати в період здійснення нею фактичного догляду за дитиною інвалідом, розірвання шлюбу суперечить інтересам дитини на соціальну реабілітацію і здобуття середньої освіти в домашніх умовах, що спростовується рішеннями суду про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання відповідача.

При цьому, вимоги відповідача щодо режиму окремого проживання подружжя суд визнав безпідставними, оскільки в ході розгляду справи достовірно встановлено, що сторони не проживають однією сім'єю уже більше трьох років, що підтверджує формальність існування їхньої сім'ї.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2006 року, реєстрацію якого проведено відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 450, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Від подружнього життя у сторін є діти, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не проживають разом.

Позивач зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1

При цьому, відповідач у всіх документах у справі (зустрічній позовній заяві, апеляційній скарзі тощо) зазначає цю ж вулицю у м Стрий, однак номер будинку інший - 7.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Добровільність шлюбу - це одна з його основних засад.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_4 покликався на те що подружні відносини між ними погіршились з вини відповідача, оскільки остання пішла від нього та проживає у квартирі вітчима, з 2014 року подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, сім»я існує формально.

Відповідач ОСОБА_3 подавала заперечення на позовну заяву, просила відмовити у позові. Покликалась на те, що обставини, які зазначені позивачем, як підстава позову не впливають та не мають істотного значення для задоволення позову (а.с. 19-20).

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції, фактично на виконання роз'яснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ст. 111 СК України застосовував заходи для примирення подружжя, однак такого не відбулось (а.с. 35).

Після закінчення строку, який наданий судом для примирення, позивач надалі наполягав на розірванні шлюбу.

Крім цього, відповідач не заперечує на окремому проживанні, визнає відсутність спільного господарства, подружніх відносин чоловіка і дружини.

В свою чергу, подаючи апеляційну скаргу та не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, відповідач ОСОБА_3 свої доводи з цього приводу зводить виключно до питань, які нею порушувались у зустрічному позові, допущених процесуальних порушеннях судом першої інстанції, не зазначаючи при цьому жодних заперечень та спростувань по суті позовних вимог.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді з березня 2016 року, однак станом на даний час, примирення між сторонами так і не відбулось, що доводить правильність висновків місцевого суду.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання відповідача ОСОБА_3, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що на даний час у сторін склалися різні характери та погляди на життя, сім'я фактично розпалася, сімейного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сім»ї суперечить інтересам позивача, відтак шлюб існує формально, при цьому примушування до такого не допускається.

Таким чином, судова колегія вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Поряд з цим, як зазначалось вище, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Такий же принцип диспозитивності був відображений у ст. 11 ЦПК України (в редакції закону від 18.03.2004 року), чинного на час подання зустрічної позовної заяви та ухвалення оскаржуваного рішення.

Процесуальні права та обов'язки були визначені ст. 31 ЦПК України (в редакції закону від 18.03.2004 року).

Зокрема, за частиною 2 цієї статті до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

При цьому, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

З врахування наведених норм процесуального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, оскільки така подана нею після початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк