Справа № 466/2533/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/984/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Фейір К.О.

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: Третя Львівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 про скасування ухвали, визнання незаконним та скасування свідоцтва, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4, Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: Третя Львівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 про скасування ухвали, визнання незаконним та скасування свідоцтва, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що його дід ОСОБА_8 у 1954 році отримав у користування земельну ділянку по АДРЕСА_1. На цій земельній ділянці ОСОБА_8 здійснив будівництво житлового будинку.

Рішенням виконкому Львівської міської ради №1337 від 19 грудня 1958 року було оформлено право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Після смерті ОСОБА_8 будинковолодіння успадкували його дочки: ОСОБА_9 (його мати), яка 1961 року вийшла заміж за ОСОБА_10 у зв»язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_10 та ОСОБА_4 (його тітка та рідна сестра ОСОБА_11).

ОСОБА_11 та ОСОБА_4 набули спадкове майно померлого ОСОБА_8 на підставі ст.549 ЦК УРСР.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла внаслідок чого він звернувся в Третю нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Третя Львівська державна нотаріальна контора надала йому відповідь про те, будинок по АДРЕСА_1 згідно даних БТІ та ЕО станом на 29 грудня 2012 року зареєстровано за ОСОБА_4

У березні 2015 року він довідався, що відповідач зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0538 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1, як одноосібний власник.

Позивач вважав, що реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 є незаконною, оскільки його мати ОСОБА_11 успадкувала право користуватися на цю ділянку, а до нього, як спадкоємця прав ОСОБА_11 також перейшло і право користування земельною ділянкою в цілому.

Натомість ОСОБА_4 всупереч ст.177, п.3 ст.190, ст.1225 ЦК України, зареєструвала за собою право особистої власності на всю земельну ділянку по АДРЕСА_1, чим фактично позбавила його права користування цією ділянкою.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 22 червня 2017 року позивач ОСОБА_2 просив:

скасувати ухвалу Львівської міської ради 15-тої сесії 6-го скликання від 10 квітня 2014 року №3290 «Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність ОСОБА_12 земельної ділянки по АДРЕСА_1;

визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності серія та номер 28994855 виданого 04 листопада 2014 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції;

скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 16946755 від 04 листопада 2014 року, яке оформлено Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції у Львівській області про держану реєстрацію прав власності на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 площа якої становить 0,0538 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 (т.1 а.с.89-91).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області у справі №466/5249/14 від 29 лютого 2016 року встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_4 протягом шести місяців після смерті спадкодавця вчинили однакові дії, які свідчать про прийняття ними спадщини після смерті батька, а отже у них виникли однакові права на спадкове майно і до них перейшли права на майно приналежність якого спадкодавцю була встановлена на час його смерті, а також права користування земельною ділянкою наданою померлому згідно рішення органу місцевого самоврядування.

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_11 на рівних правах із ОСОБА_4 успадкувала житловий будинок під літ. А-1 розміром 9,17м х 5.20м (47.7 м.кв), висота будинку становила 5,5 м., житловою площею 32,5 кв.м. та факт знесення ОСОБА_4 приналежного спадкодавцю ОСОБА_11 дерев»яного будинку не свідчить про відсутність права на таке майно, як на спадкове у матері позивача та ОСОБА_2

Земельна ділянка, яку в порядку приватизації оформлено на відповідача, було передано ОСОБА_8 з метою будівництва на ній будинковолодіння, тому ОСОБА_2 як спадкоємець по смерті його матері успадкував право забудови цієї земельної ділянки із тим же призначенням яким було надано ОСОБА_8 ще 1954 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що землекористувачами спірної земельної ділянки є він по смерті матері ОСОБА_11 та ОСОБА_4, які є спадкоємццями об»єктів нерухомості, що знаходяться в межах спірної земельної ділянки. Тому ухвалою Львівської міської ради 15-тої сесії 6-го скликання від 10 квітня 2014 року №3290 «Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність ОСОБА_12 земельної ділянки по АДРЕСА_1, передано лише одному із її землекористувачів.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 а також третьої особи: ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_11 своїх прав в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 не оформляла. Станом на 20 вересня 1999 року дерев»яний будинок по АДРЕСА_1 значиться знесеним.

ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 разом з чоловіком та трьома синами знесли старий будинок, на його місці збудували новий площею 172,6 кв.м., означений на плані літерою «А-2», тому для його обслуговування відповідно до ч.2 ст.120 ЗУ України обґрунтовано була відведена земельна ділянка площею 0,0538 га за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 відмовлено у визнанні за ним в порядку спадкування права власності на Ѕ частку у житловому будинку під літ.»А-2» та права особистої власності на житловий будинок під літ «Б-1», за адресою: АДРЕСА_1, тому його права не порушуються у даній справі.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами президента України, Кабінету міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно - правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує право власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

У відповідності до ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу.

Згідно п.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_4 та мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_11, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є дітьми ОСОБА_8, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи по будинку /квартал 990 / Львівського БМТІ / убачається, що ОСОБА_8 по рішенню виконкому Брюховицької районної ради від 29 липня 1954 року передано в користування земельну ділянку під забудову житлового будинку по АДРЕСА_1 /а.с. 10 інв. справи/. За даними цієї ж інвентаризаційгної справи - оціночним актом на будівлю під літ. «А» роком забудови будинку значиться 1954 р.

Згідно оціночного акту в 1954 році - було збудовано одноповерховий дерев»яний будинок, площа по будинку 47, 7 м кв та значиться господарська споруда сарай 8, 9 м. За даними поверхового плану будинку, станом на 05.09.1958 року - будинок складався з приміщень 15,4 м житлова, 17, 2 м - житлова, 8,7 м кухня, 6, 4 коридор - всього по будинку 47,7 м кв. /а.с.2 інв. справи/.

10 грудня 1958 року ОСОБА_8 отримав висновок про реєстрацію будинковолодіння за даною адресою та 19 грудня 1958 р. прийнято рішення виконкомом Львівської міської ради за №1337 про визнання права особистої власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 в цілому./ а.с. 14 інв. справи/.

Згідно із актом прийому новозбудованого житлового будинку на ОСОБА_8 будинок мав розміри 9,17м х 5,20 м,/ 47.7 м кв/, висота будинку становила 5,5 м, житловою площею 32,5 кв. м. /а.с. 11 інв. справи/. В подальших документах, вказаний будинок позначений під літ. «А-І».

В будинку «А-І», збудованому ОСОБА_8 первинно проживала уся сім'я забудовника у тому числі його діти ОСОБА_11 та ОСОБА_4, які були зареєстровані у цьому будинку.

За даними матеріалів Інвентаризаційної справи по будинку по АДРЕСА_1, а саме згідно оціночного акту по будинковолодінню АДРЕСА_1 станом на 25 січня 1986 року вбачається, що окрім зазначеного вище будинку «А-І», ОСОБА_8 на цій же, переданій йому у користування згідно заначеного вище рішення органу місцевого самоврядування земельній ділянці без відповідних дозволів збудовано ще інший будинок, первинне позначений у цьому акті під літ. « А-2- 1», та господарські споруди до нього - літня кухня під літ. «Е» та сарай літ. «Д». При внесенні поточних змін умовне позначення цього самочинно збудованого будинку «А-2-1» змінилось на позначення його під літ. «Б-І».

Такий будинок є окремо стоячою спорудою з господарськими будівлями від буд «А-1», будівництво якого забудовником проводилась у встановленому на той час порядку.

Згідно технічної документації загальна площа самочинно збудованого ОСОБА_8 будинку, як станом на 25 січня 1986 року так і на 20 вересня 1999 року незмінна і становить 51, 1 м., житлова 35, 5 м кв.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 Після його смерті відкрилась спадщина.

Як зазначалось вище, на день смерті спадкодавця ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 останній мав на праві власності дерев»яний будинок, дані про який зазначено вище, площею 47, 7 м кв («А-1»). Крім того, ним самочинно було збудовано інший будинок з господарськими спорудами, площею 51, 1 м кВ (В-1) і правовстановлюючі документи на такий були відсутні.

ОСОБА_8 також був користувачем земельної ділянки, наданої по рішенню виконкому Брюховицької районної ради від 29 липня 1954 року по АДРЕСА_1 / а.с. 10 інв справи/.

За даними довідки ЛКП з місця проживання та реєстрації, у будинку АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_8 проживали та були зареєстровані в тому числі ОСОБА_4 з 1961 року та ОСОБА_11 з 1963 року - діти спадкодавця.

У відповідності до положень статті 549 ЦК УРСР - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1/ якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2/ якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийнятття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як убачається із рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 лютого 2016 року у справі №466/5249 - ОСОБА_11 (мати позивача) та відповідачка ОСОБА_4 прийняли спадщину спадщина після смерті батька ОСОБА_8 у відповідності до положень п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР.

Зокрема встановлено, що ОСОБА_11 несла витрати за послуги по газопостачанню за період з 1992 року по 2012 рік по оплаті за енергопостачання та водпостачання у будинок в тому числі в період після смерті спадкодавця ОСОБА_8, по оплаті земельного податку.

Визначених ст. 553 ЦК України дій в межах визначеного законом строку, які б свідчили про відмову від спадкового майна ОСОБА_8 або певної його частини спадкоємець ОСОБА_11 не вчинила.

Прийнявши в цілому спадщину по смерті батька, ОСОБА_11 залишилась в тому числі і користувачем будинку «Б -1» у тому вигляді та правовому статусі, в якому він існував на час відкриття спадщини і розташований на земельній ділянці, користачем якої до дня смерті був ОСОБА_8

Встановлення порядку користування між родинами матері позивача та відповідачки окремими будівлями на одній земельній ділянці, одна з яких узаконена, інша самочинно збудована, а відтак без юридичного статусу окремої будівлі, а також наявність даних про однакове місце проживання - дає підстави для висновку про вчинення обома спадкоємцями першої черги як ОСОБА_4 так і ОСОБА_11 дій, визначених п.1 ч. 1 статті 549 ЦК УРСР.

Як ОСОБА_11, так і ОСОБА_4 протягом шести місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_8 вчинили однакові дії, які свідчать про прийняття ними спадщини після смерті батька, а отже у них виникли однакові права на його спадкове майно і до них перейшли права на майно приналежність якого спадкодавцю була встановлена на час його смерті (будівлі та споруди), а також права на користування земельною ділянкою наданою ОСОБА_8

У подальшому, будинок А-2 (пл.47.7 м кв), ОСОБА_4 з сім»єю був знесений і на місці нього самочинно споруджено новий будинок пл.172,6 м.кв на який 22 жовтня 2010 року було оформлено право власності та видане відповідне свідоцтво.

ОСОБА_11 продовжувала проживати у старому будинку під літ. Б-1. який також розташований на земельній ділянці користувачем якої був ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла.

Позивач ОСОБА_2 8 жовтня 2013 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_11, вказуючи, що є єдиний спадкоємець першої черги за законом, а отже вчинив дії передбачені ч.2 ст.1269 ЦК України, крім того в силу вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України також вважається таким, що прийняв спадщину, в тому числі право на користування земельною ділянкою площею 0,0538 га за адресою АДРЕСА_1 на якій розміщені будинок Б-І. та господарські споруди, що під літ. «Д» та «Е», оформлення права власності за якими, ще не втрачено.

У той же час, ОСОБА_4 не встановивши із новим землекористувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, яким є ОСОБА_2 порядку користування, незаконно зареєструвала за собою право власності на всю земельну ділянку, площею 0,0538 га, чим фактично позбавила його права на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_11

Таким чином, ухвала Львівської міської ради 15-тої сесії 6-го скликання від 10 квітня 2014 року №3290 «Про затвердження документації із землеустрою та передачу у власність ОСОБА_4 всієї земельної ділянки площею 0,0538 га за адресою АДРЕСА_1, суперечить ст.118 ЗК України є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_4 не є одноосібним користувачем спірної земельної ділянки.

Скасування ухвали Львівської міської ради 15-тої сесії 6-го скликання від 10 квітня 2014 року №3290 дає підстави для визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності серія та номер 28994855 виданого 04 листопада 2014 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції виданого ОСОБА_13 та рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 16946755 від 04 листопада 2014 року, яке оформлено Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції у Львівській області про держану реєстрацію прав власності на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 площа якої становить 0,0538 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 жовтня 2017 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

скасувати ухвалу Львівської міської ради 15-тої сесії 6-го скликання від 10 квітня 2014 року №3290 «Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність ОСОБА_12 земельної ділянки по АДРЕСА_1;

визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності серія та номер 28994855 виданого 04 листопада 2014 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції;

скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 16946755 від 04 листопада 2014 року, яке оформлено Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції у Львівській області про держану реєстрацію прав власності на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 площа якої становить 0,0538 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.