Справа № 0911/3582/2012
Провадження № 22-ц/4808/19/19
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Надвірнянського районного суду, ухваленого головуючим суддею Міськевич О.Я. 23 грудня 2016 року, повний текст якого складено 28 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року ПАТ «Дельта Банк» було пред'явлено до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 30 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року стало ПАТ «Дельта Банк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, реєстраційний номер якого згідно Додаткової угоди №2 від 06 лютого 2009 року - №1, на суму 192 000,00 дол США, що еквівалентно 969 600,00 грн, зі сплатою 12,40% річних. Додатковою угодою №2 від 06.02.2009 року до даного договору сторонами було змінено кінцевий термін повернення кредиту - до 29.08.2024 року. У зв'язку із невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість, яка станом на 14.12.2014 року склала 1 879 475,14 грн, з яких: 1 260 610,80 грн - заборгованість за тілом кредиту та 586 939,50 грн - заборгованість за відсотками за кредитним договором №1, а також 31 924,84 грн - заборгованість за відсотками за кредитним договором №0. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 в добровільному порядку відмовляється погашати вказану заборгованість, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути її солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який являється поручителем за договором поруки № 1/0-П від 30.08.2007 року, в судовому порядку. Також позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 219 грн сплаченого судового збору.

Справа розглядалась у різних судових інстанціях неодноразово.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 23 грудня 2016 року в задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, оскільки перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які в даному випадку випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулось це порушення. А тому, на думку представника ПАТ «Дельта Банк», позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Також апелянт вказав, що оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Не було враховано судом також і того, що згідно графіку платежів від 06 лютого 2009 року, що є невід'ємною частиною кредитного договору, останній платіж повинен бути сплачений позичальником 25 серпня 2024 року. А тому, на думку апелянта, позовна давність за вимогами кредитора повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, вказує представник позивача, судом не було взято до уваги той факт, що боржник звертався до кредитора з питань погашення кредиту і після звернення банку з позовом до суду, між сторонами велися переговори щодо реструктуризації кредиту та дострокового погашення заборгованості, що свідчить про визнання боржником кредитних зобов'язань та поновлює строки позовної давності. У зв'язку із вищезазначеним апелянт також вважає помилковим висновок суду про відмову в задоволенні позову до поручителя. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, представник ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 15 січня 2019 року представник ПАТ «Дельта Банк» не з'явився, хоч судове повідомлення було вручено завчасно. В заяві представника позивача від 02.01.2019 року міститься прохання про вирішення спору без його участі. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності представника позивача.

Не з'явився в судове засідання також і відповідач ОСОБА_5, якому на останню відому адресу неодноразово направлялись судові повідомлення, і він неодноразово викликався до суду в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України. Про зміну місця свого проживання ОСОБА_5 не повідомляв, отже є правові підстави вважати, що ОСОБА_5 повідомлений про місце і час вирішення цього цивільно-правового спору. Тому розгляд справи слід проводити без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, зазначивши, що Банком пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж ОСОБА_3 було здійснено 15 жовтня 2009 року. При цьому, зазначив представник відповідача, під час розгляду справи в суді першої інстанції представник Банку визнав факт здійснення останнього платежу саме 15 жовтня 2009 року. Тому, на його думку, позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення всієї кредитної заборгованості з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Крім того, представник ОСОБА_3 вважає, що поручитель ОСОБА_5 не повинен відповідати за кредитними зобов'язаннями боржника, оскільки у зв'язку із збільшенням без його згоди строку кредитного договору збільшився обсяг його відповідальності. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції прийшов до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки трирічна позовна давність за вимогою до боржника ОСОБА_3 сплила 25 листопада 2012 року, а шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя ОСОБА_5 - 15.10.2010 року, так як ОСОБА_3 припинив здійснювати платежі за кредитним договором з 15 жовтня 2009 року. При цьому позов банк пред'явив тільки 25 грудня 2012 року. Однак, погодитись із такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 30.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, реєстраційний номер якого згідно Додаткової угоди №2 від 06 лютого 2009 року - №1, на суму 192 000,00 доларів США, що еквівалентно 969 600,00 грн, зі сплатою 12,40% річних. Також 30.08.2007 року та 06.02.2009 року відповідно між сторонами було укладено додаткові угоди №1 та №2 щодо сплати комісії, підстав зміни розміру процентної ставки та зміни схеми погашення кредиту ( т.1 а.с.7-24, 58-60).

За умовами названої вище Додаткової угоди №2 від 06.02.2009 року до кредитного договору №0 відповідач зобов'язався повернути кредит та сплачувати проценти шляхом щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 1910,00 доларів США зі сплатою платежу 25 числа кожного календарного місяця. Цією ж угодою змінено кінцевий термін повернення кредиту до 29.08.2024 року, невід'ємною частиною даної додаткової угоди є «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (а.с.29-37 т.2).

В забезпечення виконання зобов'язання позичальником за вказаним вище кредитним договором 30.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №1/0-П, за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором.(а.с.25-26). Із змісту пункту 1.2 цього договору поруки вбачається, що ОСОБА_5 погоджувався із можливістю зміни його строку дії в залежності від змін щодо строку дії основного договору. З наведеного випливає, що на продовження дії строку договору поруки у зв'язку із збільшенням строку дії згаданого вище кредитного договору згода ОСОБА_5 не вимагалась.

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього станом на 14.12.2012 року утворилась заборгованість, визначена позивачем у розмірі 1 879 475,14 грн, з яких: 1 260 610,80 грн - заборгованість за тілом кредиту та 586 939,50 грн - заборгованість за відсотками за кредитним договором №1, а також 31 924,84 грн - заборгованість за відсотками за кредитним договором №0, що підтверджується відповідними довідками Банку (т.1 а.с.48, 49).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитора до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, а тому вони підлягають врахуванню при вирішенні даного цивільно-правового спору.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором кредиту (з урахуванням додаткових угод) строк виконання основного зобов'язання сторонами визначено до 29 серпня 2024 року. Також встановлено під час апеляційного розгляду даної справи, що останній платіж за кредитним договором позичальником ОСОБА_3 здійснено 15 жовтня 2009 року. Цей факт в судовому засіданні першої інстанції визнано представником позивача, і представником ОСОБА_3 не заперечується.

Відповідно до положень п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту.

Сторони погодили, що Банк відповідно до п.6.1.2 має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п.1.2.2 цього договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит.

Терміни дострокового повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення або з 41 календарного дня рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення.

Оскільки договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, кредитор, пред'явивши письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, а в подальшому - позов з такими вимогами, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Оскільки право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем строку внесення чергового платежу, то з урахуванням графіка сплати кредиту - з наступного дня після 25 жовтня 2009 року почала перебіг позовна давність щодо вимог про стягнення такого щомісячного платежу. При цьому, слід зазначити, цей строк обраховується та спливає стосовно кожного щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, а не стосовно заборгованості за кредитом в цілому.

Виходячи з наведеного і обов'язкових вказівок, викладених в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року, апеляційним судом був здійснений розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_3 шляхом додавання зазначених у графіку (том 2 № а.с.31-37) щомісячних ануїтетних платежів за відповідний період (починаючи з грудня 2009 року, тобто за три роки до пред'явлення позову, і по серпень 2024 року), розмежовуючи при розрахунку тіло кредиту та відповідно відсотки за користування кредитними коштами. При цьому розрахунок розміру відсотків проведено в межах трьохрічного строку позовної давності, починаючи з грудня 2009 року по грудень 2012 року, оскільки нарахування відсотків за користування кредитом з часу пред'явлення позовної вимоги про дострокове повернення кредиту припиняється.

В результаті проведених у зазначеному порядку розрахунків, з'ясовано, що загальна заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк», яка підлягає стягненню з врахуванням строку позовної давності, становить 211 035,01 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року дорівнює 1 686 169,73 грн, з яких: 154 581,56 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 1 235 106,66 грн - заборгованість за тілом кредиту за період: грудень 2009 року - серпень 2024 року та 56 453,45 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року становить 451 063,06 грн - заборгованість за відсотками за період грудень 2009 року - грудень 2012 року.

Що стосується відповідальності поручителя ОСОБА_5, апеляційний суд зазначає наступне.

Припинення поруки пов'язане, зокрема із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У ч.4 ст. 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України логічним є висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), де зазначено зокрема, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У даній справі, поряд з установленням строку дії договору сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів) у вигляді ануїтетних платежів в розмірі 1 910, 00 дол. США зі сплатою платежу 25-го числа кожного календарного місяця, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_5 і в солідарному порядку з ОСОБА_3 має відбуватись в межах шестимісячного терміну з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов'язання, тобто з червня 2012 року (за шість місяців до пред'явлення позову) та має розраховуватись згідно графіку ануїтетних платежів згідно графіку сплати кредитної заборгованості (том 2 № а.с.31-37).

Таким чином з поручителя ОСОБА_5 та боржника ОСОБА_3 підлягає стягненню в солідарному порядку загальна заборгованість за вказаним вище кредитним договором, вирахувана, починаючи з червня 2012 року. Згідно проведених апеляційним судом розрахунків така заборгованість дорівнює 153 275, 45 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 1 224 670,85 грн, з яких: 143 025,34 доларів США - заборгованість за тілом кредиту за період червень 2012 - серпень 2024 року, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 1 142 772,47 грн та 10 250,11 доларів США - заборгованість за відсотками за період червень 2012 року - грудень 2012 року, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 81 898 (вісімдесят одна тисяча вісімсот дев'яносто вісім) грн 38 коп.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника ОСОБА_3 про те, що дія договору поруки припинена у зв'язку із збільшенням без його згоди строку дії кредитної угоди, яке потягнуло збільшення обсягу його відповідальності. Адже, по-перше, із графіка погашення заборгованості, який є невід'ємною частиною договору кредиту від 30.08.2007 року та графіку до додаткової угоди №2 від 06.02.2009 року, не вбачається, що передбачена умовами договору відсоткова ставка збільшувалась. А по-друге, п.1.2 договору поруки було передбачено можливість зміни строку дії цього договору в залежності від строку дії основного договору. З матеріалів справи і доданих позивачем розрахунків не можна зробити висновок про те, що у зв'язку із зміною строку дії основного договору збільшився об'єм відповідальності позичальника і поручителя. Ніяких розрахунків, які б підтверджували таке посилання представником ОСОБА_3, не наведено.

Розмежовуючи об'єм відповідальності позичальника і поручителя згідно вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року, колегія суддів констатує, що відповідно до проведених колегією суддів розрахунків загальна кредитна заборгованість позичальника з грудня 2012 року становить 211 035,01 Доларів США, а поручителя солідарно з позичальником 153 275,45 доларів США.

Різниця між цими сумами, тобто 57 759,56 доларів США підлягає стягненню тільки з позичальника. Названа сума (різниця між 211 035,01 і 153 275,45 доларів США) =57 759, 56 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 461 498,88 грн, з яких: 11 556,22 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 92 334 ,20 грн (154 581,56 доларів США - 143 025,34 доларів США = 11 556,22 доларів США) та 46 203,34 доларів США- заборгованість за відсотками, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 369 164,68 грн (56 453,45 доларів США - 10 250,11 доларів США = 46 203,34 доларів США) підлягає стягненню особисто з ОСОБА_3

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта банк» задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 23 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «Дельта банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_2, в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» (МФО 380236, ) заборгованість за кредитним договором №0 від 30.08.2007 року та додатковою угодою №1 від 06.02.2009 року у розмірі 153 275 (сто п'ятдесят три тисячі двісті сімдесят п'ять) доларів США 45 центів, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 1 224 670 (один мільйон двісті двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят) грн 85 коп, з яких:

- 143 025 (сто сорок три тисячі двадцять п'ять) доларів США 34 центи - заборгованість за тілом кредиту, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 1 142 772 (один мільйон сто сорок дві тисячі сімсот сімдесят дві) грн 47 коп;

- 10 250 (десять тисяч двісті п'ятдесят) доларів США 11 центів - заборгованість за відсотками, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 81 898 (вісімдесят одна тисяча вісімсот дев'яносто вісім) грн 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» (МФО 380236, ) заборгованість за кредитним договором №0 від 30.08.2007 року та додатковою угодою №1 від 06.02.2009 року у розмірі 57 759 (п'ятдесят сім тисяч сімсот п'ятдесят дев'ять) доларів США 56 центів, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 461 498 (чотириста шістдесят одна тисяча чотириста дев'яності вісім ) грн 88 коп, з яких:

- 11 556 (одинадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) доларів США 22 центи - заборгованість за тілом кредиту, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 92 334 (дев'яності дві тисячі триста тридцять чотири) грн 20 коп;

- 46 203 (сорок шість тисяч двісті три) доларів США 34 центи - заборгованість за відсотками, що по курсу НБУ станом на 14.12.2012 року складає 369 164 (триста шістдесят дев'ять тисяч сто шістдесят чотири) грн 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» по 1609,50 грн понесених судових витрат з кожного.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко