ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7440/17 Номер провадження 22-ц/814/90/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Триголов В.М., Одринська Т.В.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2018 року (час ухвалення судового рішення невідомий; дата виготовлення повного тексту ухвали - 11 жовтня 2018 року) у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про звернення стягнення на нерухоме майно, що не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2018 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. про звернення стягнення на нерухоме майно, що не зареєстровано у встановленому законом порядку, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Скрипник В.Л., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення його заяви в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги наведені фактичні обставини справи та зроблений висновок про неправильне застосування судом першої інстанції норм ст.48 і ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» у частині права державного та (або) приватного виконавця визначати порядок (черговість) звернення стягнення на майно боржника.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений законом строк не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2002 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за умовами якого останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25.04.2008р., справа №2-2257/08, визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.6).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2017 року зазначене рішення скасовано, ухвалено по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с.7-8).

У жовтні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення коштів, просив стягнути з відповідача 342 431 грн., з яких 170 000 грн., отриманих відповідачем у якості оплати вартості квартири АДРЕСА_2, 15 300 грн. - три відсотки річних, і 157 131 грн. - інфляційні втрати (а.с.2-4).

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.03.2018 року позов ОСОБА_7 задоволено: стягнуто з ОСОБА_8 на його користь кошти в сумі 342 431 грн. та судові витрати в сумі 3 424,31 грн. (а.с.32-33).

01 червня 2018 року Автозаводським районним судом м.Кременчука видано виконавчий лист № 524/7440/17 за вказаним рішенням суду (а.с.48-49).

Постановою ПВ Скрипника В.Л. відкрито виконавче провадження з виконання рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19.03.2018року (а.с.50).

У вересні 2018 року ПВ Скрипник В.Л. звернувся до суду з заявою про звернення стягнення на нерухоме майно, що не зареєстровано у встановленому законом порядку, просив звернути стягнення на майно ОСОБА_8, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, а саме на квартиру АДРЕСА_3 (колишня назва - «АДРЕСА_3 для організації примусового виконання рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука по справі №524/7440/17 від 19.03.2018 року (а.с.44-47).

В обгрунтування поданої заяви посилався на те, що боржник на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2002 фактично є власником квартири АДРЕСА_4. На даний час його право власності на цей об'єкт нерухомості не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки після ухвалення 23.01.2017 року Апеляційним судом Полтавської області рішення у справі №2-2257/2008 (провадження №22-ц/786/161/17) за заявою ОСОБА_8 скасована реєстрація права власності ОСОБА_7 на спірну квартиру, проте у встановленому порядку не відновлена реєстрація права власності ОСОБА_8 на квартиру.

У зв'язку із наведеним у приватного виконавця виникли перешкоди у зверненні стягнення на вказане майно.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ПВ Скрипника В.П., суд першої інстанції виходив з того, що на обґрунтування своєї заяви, приватним виконавцем не було доведено те, що ним в повному обсязі вчинено виконавчі дії, спрямовані на виявлення коштів, рухомого майна боржника, на які можна звернути стягнення для погашення боргу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч.10 ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з частиною першою, пунктом першим частини другої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У частині третій ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлений загальний перелік прав виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Порядок звернення стягнення на майно боржника визначений Розділом VII ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ст.48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

У статті 49 Закону визначені особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті.

Відповідно до ст.50 Закону звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Аналіз наведених норм спеціального закону у їх системному зв'язку із загальними нормами, що регулюють правовідносини з реалізації житлових прав, зокрема ст.8, ст.47 Конституції України, ст.181, ст.394, ст.405, ст.657, глава 28, глава,57, глава 59 ЦК України, ст.109, глава шоста ЖК України, дає підстави для висновку про те, що права власників житла як специфічного об'єкта нерухомого майна забезпечені додатковими законодавчими гарантіями, які унеможливлюють свавільне, тобто без дотримання встановленої законом процедури, позбавлення особи житла.

При вирішенні у межах виконавчого провадження питання про звернення стягнення на нерухоме майно, у тому числі на житло, такою гарантією є дотриманням виконавцем процедури (порядку), визначеної ст.48 і ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», сутність якої полягає у тому, що виконавець набуває право звернути стягнення на житло боржника у тому разі, якщо після вчинення передбачених Законом виконавчих дій встановлена відсутність у боржника достатніх коштів чи рухомого майна для виконання рішення суду на користь стягувача.

Таке розуміння ЗУ «Про виконавче провадження», на переконання апеляційного суду, відповідає приписам ст.8 і ч.2 ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які забороняють позбавлення власності, у тому числі і на житло, інакше як у загально суспільних інтересах та на умовах, передбачених законом.

Звертаючись до суду із заявою про звернення стягнення на квартиру боржника, право власності якого не зареєстровано у встановленому порядку, приватний виконавець долучив копії таких документів: виконавчий лист № 524/7440/17 від 01 червня 2018 року, постанова про відкриття виконавчого провадження від 21 серпня 2018 року, договір купівлі-продажу від 11 листопада 2002 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 квітня 2008 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заява ОСОБА_7 на ім'я приватного виконавця Скрипника В.Л., відповідь голови ОСББ №77 на запит приватного виконавця Скрипника В.Л. (а.с.48-69).

До поданої заяви не долучено доказів щодо наявності або відсутності у боржника іншого майна, у тому числі рухомого, або коштів, на які може бути звернуто стягнення.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України дав належну оцінку наведеним доказам і зробив правильний висновок про недоведеність факту вжиття виконавцем усіх необхідних дій, спрямованих на виявлення у боржника коштів, іншого (рухомого) майна, на яке може бути звернуто стягнення на виконання рішення суду.

Долучені до апеляційної скарги нові докази, які не досліджувалися судом першої інстанції (а.с.84-139), апеляційний суд до уваги не приймає відповідно до приписів ч.3 ст.367 ЦПК України - приватний виконавець не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Така позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №638/13998/14-ц, провадження № 14-88 цс18 (постанова від 25 квітня 2018 року).

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною і обгрунтованою, доводи апеляційної скарги грунтуються на неправильному розумінні виконавцем положень ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема ст.48 і ст.50.

Порушень норм процесуального права, які є підставою для зміни чи скасування рішення суду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.367, п.1,2 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23.01.2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: В.М. Триголов

Т.В. Одринська