Провадження № 2/470/250/19
Справа № 470/711/19
27 грудня 2019 року смт. Березнегувате
Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Лусти С.А.,
за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,
11 вересня 2019 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з відповідним позовом до відповідача, в якому зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований його колишній зять ОСОБА_3 , але фактично в будинку не проживає з вересня 2015 року. Посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідача у будинку позбавляє у повній мірі користуватися наданими йому правами, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.
Позивач в судове засідання надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та погодився на заочний розгляд справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав.
Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.01.2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстрованого Березнегуватським районним управлінням юстиції 09 січня 2016 року, індексний номер 51485944 (а.с.9,10).
Факт реєстрації та не проживання відповідача у вказаному будинку з 2015 року підтверджується актом встановлення фактичного проживання, складеного соціальним працівником ОСОБА_4 , депутатами Новоукраїнської сільської ради ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в присутності двох свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 22.01.2019 року та актом обстеження місця проживання, складеного депутатом Новоукраїнської сільської ради ОСОБА_9 в присутності двох свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_10 від 18.04.2019 року (а.с.11,13).
Відповідач порушує право позивача тим, що не знявся з реєстрації як такий, що не проживає і не користується жилим приміщенням.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.
Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи, що відповідач не проживає у житловому будинку понад шість місяців з моменту реєстрації, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали йому користуватися житловим приміщенням, відсутність права власності на житловий будинок, суд приходить до висновку, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим будинком, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 274-279, 280 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області 01.02.2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_11 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , тимчасове місце проживання: АДРЕСА_3 , посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 , видана 21.11.2016 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Суддя С. А. Луста