Провадження №2/523/1375/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2019 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.

за участі секретаря судового засідання - Правди Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за якою він просив визнати за ним право власності на: у житловому будинку під. літ. «А»: кухню 4-1; житлові приміщення 4-2; 4-3; 4-4; туалет 4-5; коридори 4-6; 4-7; (загальною площею 60 кв.м.) 1/2 частку сараю літ. «Г»; 1/5 частку погребу літ. «Л», що складає 10/100 часток від домоволодіння за адресою: місто Одеса, вул. Краснослобідська, будинок 14, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2, яка померла 01.11.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2017 року померла його мати, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якої відкрилась спадщина. Позивач є сином померлої згідно свідоцтва про народження Серія І-ЯК № 395789 від 23 березня 1968 року Серія І-ЯК № 395789, інших спадкоємців немає. Посилався на те, що спадкодавець за життя набув право власності на спадкове майно, а саме 1/5 частину домоволодіння за адресою: місто Одеса, вул. Краснослобідська, будинок 14, проте, постановою від 14 травня 2018 року вихідний № 1877/02-31 державний нотаріус ОМНО ОСОБА_3 повідомив, про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину Позивачу з причини відсутності державної реєстрації права власності на спадкове майно за спадкодавцем (частка домоволодіння) з урахуванням розрахунку ідеальних часток домоволодіння, затвердженого розпорядженням Суворовської районної адміністрації № 974 від 18 жовтня 2005 року, а саме частки у розмірі 10/100. Від часу смерті матері Позивач продовжував мешкати у спадковій частині домоволодіння. З урахуванням викладеного просив визнати за ним право власності 10/100 часток від домоволодіння за адресою: місто Одеса, вул. Краснослобідська, будинок 14, в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 30.06.2018 року провадження у справі було відкрито, визначено розгляд справи проводити в загальному порядку з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 30.06.2018 року клопотання представника Позивача ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено, витребувано з Шостої одеської державної нотаріальної контори (м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19-Б) копію спадкової справи, № (у спадковому реєстрі): 61744032, спадкодавцем за якою є ОСОБА_2, яка померла 01.11.2017 року.

Відповідач в судове засідання не зявився, двічі поспіль, відзив на позов не надав.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, за вказаних у позові обставин.

Надав до суду заяву, в якій зазначив, що не має можливості приймати участь у судових дебатах та просить справу розглядати за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 листопада 2017 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія І-ЖД №508360 від 02 листопада 2017 року, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовим записом про смерть №11140 від 02.11.2017 року.

Після смерті останньої відкрилась спадщина. Згідно витребуваної судом копії спадкової справи №466/2017 до майна померлої ОСОБА_2, встановлено, що 15 грудня 2017 року із заявою про прийняття спадщини після померлої, звернувся ОСОБА_1, який є рідним сином померлої згідно свідоцтва про народження Серії І-ЯК № 395789 від 23 березня 1968 року.

Судом встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1877/02-31 від 14 травня 2018 року державним нотаріусом ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1, на 1/5 (одну пяту) частку домоволодіння, що знаходиться в місті Одесі, по вулиці КРАСНОСЛОБІДСЬКА, у будинку № 14 (чотирнадцять), яка належала ОСОБА_2, померлій 01 листопада 2017 року, на підставі Договору дарування, посвідченому Першою Одеською державною нотаріальною конторою 11 травня 1970 року, зареєстрованому у реєстрі за № 4-1034, дублікат якого виданий Першою одеською державною нотаріальною конторою 05 березня 1984 року, зареєстрований у реєстрі за № 2-3654, зареєстрованому в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості, 12 травня 1970 року, в книгу № 116, на стор. 87, під реєстровим № 5450. Вказана частка належала перереєстрації згідно з розрахунком ідеальних часток домоволодіння, затвердженим Розпорядженням Суворовської районної адміністрації №974 від 18.10.2005 року, згідно розрахунку нова частка становить 10/100 часток.

Зазначене було повідомлено ОСОБА_1 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1877/02-31 від 14 травня 2018 року, державного нотаріуса ОСОБА_3

Згідно відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 493309.36 від 03.04.2018 року, право власності на домоволодіння по вулиці Краснослобідській 14, в місті Одесі зареєстровано, у тому числі: на 1/5 за ОСОБА_1 Зиновією Тимофієвною, на підставі договору дарування, посвідченого Першою одеською держнотконторою 11.05.1970 р., р. №4-1034 (дата реєстрації 12.05.1970, книга 116, стор. 87, р.5450), ця доля підлягала перереєстрації згідно розрахунку ідеальних часток домоволодіння затвердженому Розпорядженням Суворовської районної адміністрації №974 від 18.10.2005 року, згідно розрахунку нова частка складала 10/100.

Отже, частка домоволодіння, власником якої на момент своєї смерті була ОСОБА_5 становить 10/100 часток домоволодіння.

Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до положень ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 5 ЦПК).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобовязань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Суд вбачає, що позивач вправі був на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом.

У відповідності до п. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У силу ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої 01.11.2017 року ОСОБА_2 за законом першої черги, звернувся у встановленому законом порядку та строк з заявою про отримання спадщини, між тим отримати свідоцтво про право на спадщину не може у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на перераховані частки будинку та не перереєстрацією права власності на частку домоволодіння, на підставі її перерахунку, а тому суд приходить до висновку, що позивач має право на судовий захист його законних прав та інтересів шляхом визнання права власності на частку спадкового майна з урахуванням затвердженої у встановленому законом порядку його частки в контексті ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та позов є обґрунтованим.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

З урахуванням викладеного суд вважає що наведені у позові обставини є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Керуючисьст.ст.10, 15-16, 319, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1221 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1298 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 78, 76-81, 89, 142, 210, 211, 223, 247, 258, 259- 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Одеської міської ради (Ідентифікаційний код: 26597691) про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на: у житловому будинку під літ. «А»: кухню 4-1; житлові приміщення 4-2; 4-3; 4-4; туалет 4-5; коридори 4-6; 4-7; (загальною площею 60 кв.м.); 1/2 частку сараю літ. «Г»; 1/5 частку погребу літ. «Л», що складає 10/100 часток від домоволодіння за адресою: місто Одеса, вулиця Краснослобідська, будинок 14, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.02.2019 року.

Суддя Дяченко В.Г.