Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3202/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, за участю представника позивачки адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 09.10.2018р. звернулася у Виноградівський районний суд із позовною заявою про розірвання шлюбу із відповідачем, який був укладений 10.08.2002р. у РАЦСі Виноградівського районного управління юстиції за актовим записом №124, від якого у сторін народилася донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що сторони не зійшлися характерами, між ними часто виникають сварки та різні суперечки, образи, приниження, спільне подружнє життя не склалось а відтак сторони не проживають разом та не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини, у звязку з чим позивачка просить шлюб із відповідачем розірвати.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі задоволити, оскільки позивачка категорично наполягає на розлучення, наданий судом термін для примирення сторін позитивних результатів не дав, так як позивачка втратила будь-яке почуття любові до відповідача, з цих же підстав заперечувала проти задоволення клопотання відповідача щодо відкладення слухання справи та надання строку для примирення; відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи у суді, в судове засідання не зявився, проте подав 14.02.2019р. до суду клопотання про відкладення слухання справи та надання їм ще додаткового строку для примирення та збереження сімї, а відтак суд, з урахуванням позиції позивачки щодо розлучення та вимог ч.ч.3,4 ст.56 СК України щодо того, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом та процесуального закону щодо процесуальних строків розгляду цивільних справ, вважає за необхідне у задоволенні клопотання відповідача про відкладення слухання справи та надання сторонам додаткового строку для примирення відмовити, справу розглянути на підставі наданих сторонами доказів, взявши до уваги заперечення відповідача, наданих ним в попередніх судових засіданнях.

Зокрема, відповідач в наданому 12.11.2018р. до суду Відзові на позов, в підготовчому судовому засіданні 14.11.2018р., судових засіданнях від 29.11.2018р. та 17.12.2018р. позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнав та заперечував проти їх задоволення, пояснивши поведінку позивачки її стресовим станом та психологічним впливом на неї її родичів, вважає, що позивачка його кохає, а відтак підстав для задоволення позову не має

Отже, заслухавши у суді пояснення представника позивачки, дослідивши письмові заяви позивачки до суду від 08.11.2018р. та 28.11.2018р. щодо задоволення її позову та пояснення відповідача в попередніх судових засіданнях, оцінивши належність, допустимість та достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ст.ст.78-79 ЦПК) суд вважає позов підставним та обґрунтованим, який підлягає до повного задоволення за таких міркувань.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що між сторонами був укладений шлюб 10.08.2002р. у РАЦСі Виноградівського районного управління юстиції за актовим записом №124, від якого у сторін народилася донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Сімейного та Цивільного кодексів України.

Так, відповідно до вимог ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін.

Ці вимоги закону узгоджуються та доповнюються нормами п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю» із наступними змінами встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сімї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обовязки подружжя.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони не зійшлися характерами, між ними часто виникають сварки та різні суперечки, сторони тривалий час не проживають разом і не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини, як наслідок не створили міцної сімї, що призвело до фактичного розпаду сімї, позивачка категорично відкинула пропозицію суду щодо примирення, у звязку з чим наполягає на розлученні.

Наданий судом 17.12.2018р. подружжю термін для збереження їх сімї, як встановлено у суді, позитивних результатів не дав, оскільки позивачка категорично наполягає на розлучення, так як вона втратила будь-яке почуття любові та поваги до відповідача, з цих же підстав заперечувала і проти надання додаткового строку для примирення.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За встановлених у суді обставин, при вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин подружжя ОСОБА_3 та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги, що позивачка категорично заперечує проти збереження їх сімї та наполягає на розлученні, а відтак суд не може покласти обовязок збереження сімї сторін на позивачку при наявності її категоричного заперечення цього, адже кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України).

Отже, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у подружжя неповнолітньої дочки, яка проживає разом з позивачкою та обставини життя подружжя, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_3 і збереження їх шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права неповнолітньої дочки, у звязку із чим даний позов підлягає задоволенню.

В своїй заяві до суду позивачка також просила суд вирішити питання щодо залишення їй шлюбного прізвища «Філеп».

У відповідності до вимог ст.28 ЦК України фізична особа набуває прав та обовязків і здійснює їх під своїм іменем. Імя фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Зокрема, Законом України №2398-У1 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», який набув чинності 27.07.2010р., внесено зміни до ст.235 ЦК України, а саме було доповнено частиною другою, згідно якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається.

Статтею 295 цього-ж Кодексу передбачено, що прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним.

Сімейним Кодексом України (ст.113) передбачено також, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст.28,235,295 ЦК України, ст.ст.24,55,56,112 СК України та керуючись ст.ст.2-5,10,12,13,18,81,144,223,259,263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, укладений 10.08.2002р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у РАЦСі Виноградівського районного управління юстиції, Закарпатської області за актовим записом №124- розірвати.

Після набрання рішенням законної сили позивачці залишити шлюбне прізвище «Філеп».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийОСОБА_4