Провадження №2/760/7811/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

27 грудня 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі: Горупа В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Представництва «БЦ Фарма Б.В.» в Україні про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з Представництва «БЦ Фарма Б.В.» в Україні заробітну плату за весь час перебування на посаді голови Ліквідаційної комісії 248000,00 грн., моральну шкоду в сумі 250000,00 грн. та 20000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.10.2016 року прийнято рішення юридичної особи (головної компанії) БЦ ФАРМА Б.В., м. Амстердам, Нідерланди, щодо припинення представництва відкритого в Україні (знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 50, оф. 5-Б), , шляхом ліквідації у добровільному порядку.

Позивача ОСОБА_1 було призначено головою ліквідаційної комісії, членом ліквідації комісії - ОСОБА_2

Відповідно до вказаного рішення на позивача, як на голову ліквідаційної комісії, було покладено, серед інших, наступні обов`язки: підписувати рішення, протоколи засідань, заяви, запити, листи, клопотання та інші документи від імені Компанії; закривати банківські рахунки, відшкодовувати всі витрати та сплачувати державні мита, інші обов`язкові платежі; здійснювати загальне керівництво Представництвом в інтересах Компанії до моменту припинення Представництва підписувати бухгалтерські та фінансові документи (з правом першого підпису фінансових та інших документів), складати звіти; представляти інтереси Компанії в усіх державних та недержавних організаціях організаціях, підприємствах, судових і митних органах з будь-яких питань, приймати та отримувати документи, складати заяви, отримувати різноманітні дозволи та свідоцтва інші документ.

Таким чином, на позивача, як голову Ліквідаційної комісії по припиненню представництва материнської компанії були покладені обов`язки щодо підготовки та ліквідації представництва в Україні, з правом першого підпису та розпорядження печаткою представництва, починаючи з 21 жовтня 2016 року.

16.11.2018 року, прибувши до офісу фактичного місцезнаходження представництва за адресою: м. Київ , вул. Артема, 50 , офіс 5-Б , де зберігалися всі документи в оригіналах по ліквідації, всі фінансові та бухгалтерські документи, кадрові, особистий ноутбук з усією інформацією, в тому числі кругла печатка представництва (з зазначеною назвою Представництва «БЦ ФАРМА Б.В. » та ідентифікаційним номером), позивач не зміг потрапити до офісу, у зв`язку з наявністю невідомих йому осіб, що фізично не допустили позивача всередину.

29.11.2018 року позивача усно (через представників юридичної компанії) повідомили, зняття позивача з посади голови ліквідаційної комісії, проте жодних підтверджуючих належних документів щодо цього надано не було та не надано до сьогодні.

У серпні 2019 року позивач отримав лист, датований 29.11.2018 року вихідний №1 за підписом ОСОБА_2, як голови ліквідаційної комісії представництва БЦ ФАРМА Б.В. в Україні з проханням повернути всі документи та матеріальні цінності, що начебто позивачу передані, хоча все майно та особисті речі позивача залишилися в офісі до якого він не був допущений.

В додатку до листа було Рішення юридичної особи (материнської компанії) БЦ ФАРМА Б. В , від 16 листопада 2018 року щодо припинення повноважень позивача як голови Ліквідаційної комісії, відкликання всіх довіреностей на його ім`я та призначення головою Ліквідаційної комісії - ОСОБА_2.

Вказане рішення від 16 листопада 2018 року було надано в копії, а не в оригіналі, завірено печаткою представництва, без апостилю, без нотаріального посвідчення та перекладу, як це передбачено для таких документів.

Таким чином, увільнення від обов`язків голови ліквідаційної комісії, так само як і подальше повідомлення про таке увільнення, на думку позивача, відбулося з грубим порушенням норм чинного матеріального права України. Фактично відповідачем порушено як норми трудового законодавства України, так і норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідач повинен нести відповідальність за незаконне звільнення від обов`язків голови ліквідаційної комісії у вигляді сплати суми коштів з розрахунку середнього заробітку за весь по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток на посаді директора представництва «БЦ ФАРМА Б.В. в Україні» складав 8000,00 грн. щомісячно.

Відтак, починаючи з 21 жовтня 2016 року по 11 жовтня 2019 року (дата звернення до суду) загальна сума виплати зі сторони відповідача складає 248000,00 грн. (31 календарний місяць х 8000,00 грн.).

Тому, позивач, просив відновити його порушене право шляхом стягнення коштів за весь час перебування на посаді голови ліквідаційної комісії з виплатою середньомісячної заробітної плати за весь час такого перебування в сумі 240000,00 грн.

Крім того, позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 250000,00 грн.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

При цьому, у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановлення заочного рішення

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.10.2016 року прийнято рішення юридичної особи (головної компанії) БЦ ФАРМА Б.В., м. Амстердам, Нідерланди, щодо припинення представництва відкритого в Україні (знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 50, оф. 5-Б), , шляхом ліквідації у добровільному порядку.

Позивача ОСОБА_1 було призначено головою ліквідаційної комісії, членом ліквідації комісії - ОСОБА_2

Відповідно до вказаного рішення на позивача, як на голову ліквідаційної комісії, було покладено, серед інших, наступні обов`язки: підписувати рішення, протоколи засідань, заяви, запити, листи, клопотання та інші документи від імені Компанії; закривати банківські рахунки, відшкодовувати всі витрати та сплачувати державні мита, інші обов`язкові платежі; здійснювати загальне керівництво Представництвом в інтересах Компанії до моменту припинення Представництва підписувати бухгалтерські та фінансові документи (з правом першого підпису фінансових та інших документів), складати звіти; представляти інтереси Компанії в усіх державних та недержавних організаціях організаціях, підприємствах, судових і митних органах з будь-яких питань, приймати та отримувати документи, складати заяви, отримувати різноманітні дозволи та свідоцтва інші документ.

Вказане Рішення підписано від імені Ради Директорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , засвідчено нотаріально 21.10.2016 року, нотаріусом громадянського права в м. Амстердам Й.-К.-Х. Пансом, з відповідним апостилем.

18..04.2017 року Рішення офіційно перекладено на українську мову перекладачем Нарінською К.Ф. та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, якою дієздатність та кваліфікацію перекладача перевірено, зареєстровано в реєстрі за №888.

Таким чином, на позивача, як голову Ліквідаційної комісії по припиненню представництва материнської компанії були покладені обов`язки щодо підготовки та ліквідації представництва в Україні, з правом першого підпису та розпорядження печаткою представництва, починаючи з 21 жовтня 2016 року.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 16.11.2018 року, прибувши до офісу фактичного місцезнаходження представництва за адресою: м . Київ , вул. Артема, 50, офіс 5-Б , де зберігалися всі документи в оригіналах по ліквідації, всі фінансові та бухгалтерські документи, кадрові, особистий ноутбук з усією інформацією, в тому числі кругла печатка представництва (з зазначеною назвою Представництва «БЦ ФАРМА Б.В. » та ідентифікаційним номером), позивач не зміг потрапити до офісу, у зв`язку з наявністю невідомих йому осіб, які не допустили позивача всередину.

29.11.2018 року позивача усно (через представників юридичної компанії) повідомили, зняття позивача з посади голови ліквідаційної комісії.

У серпні 2019 року позивач отримав лист, датований 29.11.2018 року вихідний №1 за підписом ОСОБА_2, як голови ліквідаційної комісії Представництва «БЦ ФАРМА Б.В. в Україні» з проханням повернути всі документи та матеріальні цінності, що позивачу передані.

Позивач в позовній заяві стверджує, що все майно та особисті речі позивача залишилися в офісі до якого він не був допущений.

В додаток до листа було додано Рішення юридичної особи (материнської компанії) БЦ ФАРМА Б.В, від 16 листопада 2018 року щодо припинення повноважень ОСОБА_1 як голови Ліквідаційної комісії, відкликання всіх довіреностей на його ім`я та призначення головою Ліквідаційної комісії - ОСОБА_2.

Вказане рішення від 16.11.2018 року було надано в копії, а не в оригіналі, завірено печаткою представництва, без апостилю, без нотаріального посвідчення та перекладу.

Таким чином, увільнення від обов`язків голови ліквідаційної комісії, так само як і подальше повідомлення про таке увільнення відбулося з грубим порушенням норм чинного законодавства. Фактично відповідачем порушено як норми трудового законодавства України, так і норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач повинен нести відповідальність за незаконне звільнення від обов`язків голови ліквідаційної комісії у вигляді сплати суми коштів з розрахунку середнього заробітку за весь по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що середній заробіток на посаді директора представництва «БЦ ФАРМА Б.В. в Україні» складав 8000,00 грн. щомісячно.

Відтак, починаючи з 21 жовтня 2016 року по 11 жовтня 2019 року (дата звернення до суду) загальна сума, яка підлягає виплаті відповідачем на користь позивача ОСОБА_1 складає 248000,00 грн. (31 календарний місяць х 8000,00 грн.).

Позивач також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 250000,00 грн., на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма законодавства містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

У трудових спорах обов`язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди значно завищений позивачем, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з Представництва «БЦ Фарма Б .В.» в Україні підлягає стягненню моральна шкода в сумі 5000,00 грн.

Позивач також просив стягнути 20000,00 грн. витрат на правову допомогу, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем не надано доказів їх понесення, а саме не надано квитанції про сплату зазначених послуг, не надано акт виконаних робіт (детальний з описом проведених робіт з урахуванням часу тощо).

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 2400,00 грн. (за вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі) та 768,40 грн. (за вимоги про відшкодування моральної шкоди).

Керуючись ст.ст. 38, 116, 117 КЗпП України, ст. 30 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Представництва «БЦ Фарма Б.В.» в Україні, , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грінченка, 4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 заборгованість по заробітній платі в сумі 248000,00 грн.

Стягнути з Представництва «БЦ Фарма Б.В.» в Україні, , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грінченка, 4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Стягнути з Представництва «БЦ Фарма Б.В.» в Україні, , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грінченка, 4 на користь держави судовий збір в сумі 3168,40 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: Представництво «БЦ Фарма Б.В.» в Україні, , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грінченка, 4.

Суддя: