Єдиний унікальний номер судової справи: 225/1142/19
Номер провадження: 2/225/473/2019
УХВАЛА

11 квітня 2019 року м. Торецьк

Суддя Дзержинського міського суду Донецької області Скиба М.М., розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька та про надання дозволу на виготовлення проїзного документу,

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського міського суду Донецької області надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить надати тимчасовий дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька та про надання дозволу на виготовлення проїзного документу.

Розглянув матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), передбачається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З аналізу вищевказаних положень випливає, що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування, у тому числі у відповідній державі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 Конвенції Об'єднаних націй Про права дитини (ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, при розгляді судами такої категорії справ, суд має визначити відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, визначити надання одноразового дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон без згоди та супроводу одного із батьків з визначенням його початку і закінчення, а не на неодноразові виїзди без визначення країни та проміжку часу, дослідити докази необхідності виїзду дитини за кордон та обґрунтування терміну виїзду. (Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.07.2010 року).

Дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька не позбавленого батьківських прав надається кожного разу окремо (тобто на кожен раз), при цьому в дозволі зазначається країна місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитися за кордоном.

Позивачем ставиться питання про надання тимчасового дозволу неповнолітній дитині на виїзд за кордон, однак позивач не зазначила державу, до якої має намір прямувати та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі неповнолітньої дитини.

Окремо, слід зауважити, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини до досягнення нею 16-річного віку, без згоди батька, суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків одного з батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляє батька дітей можливості брати участь у їх вихованні та можливості спілкування з ними.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції, суть якої полягає у тому, що один із батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. ст. 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька та про надання дозволу на виготовлення проїзного документу - залишити без руху, надавши позивачу строк десять днів з дня отримання копії дійсної ухвали для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивачу необхідно надати суду уточнену позовну заяву, в якій, окрім викладеного, чітко вказати державу, до якої має намір прямувати та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі неповнолітньої дитини із зазначенням дати перетинання кордону України в обох напрямках.

При не усуненні недоліків в обумовлений ухвалою строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: