ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 січня 2019 року

м. Харків

справа № 642/842/18

провадження № 22-ц/818/873/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року в складі судді Пашнєва В.Г.,

у с т а н о в и в:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину.

Позовна заява мотивована тим, що він з 16 липня 2011 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 Мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з ним. Відповідач матеріальної допомоги на сина не надає, хоча і має таку можливість. Вважає, що вона може сплачувати аліменти в розмірі 5260 грн. та додаткові витрати в розмірі 9052 грн. 50 коп.

15 листопада 2018 року у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 заявила клопотання про зупинення провадження у справі.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення постійного місця проживання дитини з ним. Вона звернулась з зустрічним позовом, в якому також просить визначити постійне місця проживання дитини з нею.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року провадження у справі зупинено до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,. третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення постійного місця постійного проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення постійного місця постійного проживання дитини. На даний час ця справа не розглянута.

30 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не обґрунтовано висновок щодо неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої. Будь-яких обставин, які б унеможливлювали одночасний розгляд справи № 642/842/18 та справи № 646/7189/17 судом не наведено.

Відповідач та третя особа ухвалу суду першої інстанції не оскаржували, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 251 ЦПК України визначені підстави зобов'язання суду зупинення провадження у справі.

Пунктом 6 частини 1 цієї статті встановлено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В абзаці 4 пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати правовий зв'язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати значення для іншої справи.

Матеріали справи свідчать, що у жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про визначення постійного місця проживання дитини. У грудні 2017 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій також просить визначити постійне місце проживання дитини з нею.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції вважав, що неможливо розглянути дану справу до розгляду Червонозаводським районним судом м. Харкова справи № 642/842/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,. третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення постійного місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення постійного місця проживання дитини.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У зв'язку із цим суди не повинні допускати випадків безпідставної відмови у відкритті провадження у справі або необґрунтованого закриття провадження у справі на підставі того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також фактів незаконного залишення заяв без руху, без розгляду, повернення їх позивачам або необґрунтованого зупинення провадження у справах, оскільки це призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справ (оз'яснення, які містяться в пункті 8 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення).

Підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, може застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Матеріали справи свідчать, що дана справа знаходиться в провадженні суду з лютого 2018 року і станом на листопад 2018 року не розглянута.

При постановленні ухвали судом першої інстанції не обґрунтовано, яким чином нерозгляд справи про визначення місця постійного проживання дитиниперешкоджає розгляду даної справи.

Крім того, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення постійного місця проживання дитини питання щодо стягнення аліментів не ставиться.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали ( пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ).

За таких обставин, ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.6, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова