Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2019 Справа №607/5212/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Мотиль Б.І.

представника позивача Дейнеки В.М.

представників відповідача Качор В.В. , Кондрат Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України відповідно до якого просить визнати дії Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції протиправними та стягнути з Державного бюджету України у його користь шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне Управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області 20 768,43 грн. завданої шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на те, що рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 31.07.2018 року задоволено позов позивача та скасовано постанову серії ВР №071972 від 26.05.2018 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. Зазначеним рішенням встановлено, що Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП розглядаючи адміністративну справу, зобов`язане було неухильно дотримуватись вимог закону та забезпечити дотримання встановлених законом прав позивача. Зокрема, працівники поліції не забезпечили розгляд справи про адміністративне правопорушення за участі перекладача, як наслідок позивач був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст..268 КУпАП. В результаті протиправних дій відповідача по справі позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Сума спричиненої матеріальної шкоди становить грн., з яких 11,50 грн. надіслання позову в Зборівський районний суд Тернопільської області, 3605,13 грн. вартість затрачених коштів на пальне з метою участі позивача у розгляді справи у Зборівському районному суді, а також добирання його із с.Оліїв Зборівського району до УПП в Тернопільській області ДПП, 5600 грн. вартість судових витрат у даній справі, а також судові витрати у розмірі 1551,8 грн. за подання даного позову. Також, просить стягнути із відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн. Моральна шкода, завдана позивачеві, полягає в зміні звичного для нього ритму життя, переживання його у зв`язку із накладенням на нього адміністративного штрафу, необхідності готувати документи для суду та участь в судових засіданнях з приводу визнання протиправною спірної постанови.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року провадження у даній справі в частині вимог позивача про визнання дій Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції протиправними, закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення із вказаними позовними вимогами до суду адміністративної юрисдикції в порядку адміністративного судочинства України.

03 травня 2019 року на адресу суду надійшов письмовий відзив представника відповідача, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано належних доказів, якими було б підтверджено, що позивач поніс матеріальні витрати у зв`язку із незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності на підставі постанови, яка в подальшому була скасована. Так, надані ним фіскальні чеки на суму 3605,13 грн. лише підтверджують, що позивач придбавав пальне, однак не доводять використання зазначеного пального з метою прибуття ним для участі у судових засіданнях у Зборівському районному суду. Крім цього, позивачем не підтверджено належними доказами понесені ним розмір витрат на правову допомогу адвоката у даній справі. Необґрунтованою також є сума моральної шкоди, оскільки не наведено доказів моральних страждань.

10 травня 2019 року представником Державної казначейської служби України подано відзив на позов відповідно до якого остання вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позовна заява не містить доказів про визнання дій посадових осіб Управління патрульної поліції в Тернопільській області незаконними. Крім цього, вимоги позивача у частині моральної шкоди не підтверджені доказами, не підтверджено наявність причино-наслідкового зв`язку із життєвими обставинами, які склались у позивача за його твердженням із діями посадових осіб Управління патрульної поліції в Тернопільській області з приводу притягнення його до адміністративної відповідальності.

Представник позивача Дейнека В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення з підстав зазначених у відзиві.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні вважає, що позов не підлягає до задоволення з підстав зазначених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Постановою про адміністративне правопорушення серії ВР №071972 від 26 травня 2018 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Згідно вказаної постанови вбачається, що 26 травня 2018 року о 10 год. 50 хв. на автодорозі М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «Skoda Fabia» н.з. НОМЕР_1 -8 здійснив обгін транспортного засобу ближче 100 м. до пішохідного переходу на перехресті, чим порушив вимоги п.п.14.6 «в» ПДР України.

Зазначену постанову позивач оскаржив в судовому порядку.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_4 до УПП в Тернопільській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, задоволено, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР №071972 від 26 травня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

В мотивувальній частині цього рішення судом зазначено, що органом поліції не забезпечили розгляду справи про адміністративне правопорушення за участі перекладача і позивач був позбавлений реалізувати свої права, передбачені ст..268 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 425 грн. підтверджений зазначеним рішенням суду та не підлягає доведенню.

Як вбачається із наданих позивачем чеків в підтвердження понесених ним витрат на АЗС, у період з 02.07.2018 року 31.07.2019 року придбано пальне на автозаправних станціях « ОККО », «Shell» загальну суму 3605,13 грн..

Як вбачається із чеку наданого позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу, ним 23.11.2018 року сплачено Дейнеці В.М. за адвокатські послуги на суму 5600 грн.

Крім цього, між позивачем та адвокатом Дейнекою В.М. 30 листопада 2018 року укладено договір на надання правової допомоги та ведення справи в суді, відповідно до п.1.1 якого Виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в державних органах, органах державної виконавчої служби, органах МВС України і в судах загальної та спеціальної юрисдикції у справі про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Суд, проаналізувавши надані докази вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст.56 Конституції України.

Положеннями ст.ст. 16, 23 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до п.2 ст..1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 статті 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР №071972 від 26 травня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. скасовано, провадження у справі закрито, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу моральної шкоди.

Разом з тим, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та духовних страждань позивача, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 повинна становити 2000,00 грн.

З врахуванням вищенаведеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 2000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди.

Щодо стягнення у користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 3605,13 грн. витрат затрачених останнім на придбання пального на АЗС з метою приїзду для участі у судових засіданнях у Зборівському районному суді суд зазначає, що такі докази не підтверджують, особу яка його придбавала, необхідну кількість пального пов`язану із приїздом із місця проживання позивача с.Оліїв Зборівського району до Зборівського районного суду. Крім цього, суд зазначає, що в силу вимог п. 2 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду. Відповідно до ч.1 ст.135 КАС України, витрати пов`язані із переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, питання відшкодування витрат позивачу пов`язаних із прибуттям до суду з метою розгляду справи за його позовом до УПП в Тернопільській області про скасування постанови повинне було б вирішуватись Зборівським районним судом при ухваленні судового рішення.

Також, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення у його користь витрат пов`язаних із наданням правової допомоги у розмірі 5600 грн. у даній справі не підлягають до задоволення, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в підтвердження понесених витрат на правову допомогу долучено копію чеку ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.11.2018 року на суму 5600 грн., у якій зазначено призначення: адвокатські послуги від ОСОБА_4, які він просить стягнути в користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь 5600 грн. витрат на правову допомогу адвоката, однак письмових доказів на підтвердження понесених таких витрат, а саме детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат суду не надано. Не може бути таким доказом наданий позивачем витяг із договору про надання правової допомоги та ведення справи в суді, оскільки ним не зазначено, які саме адвокатські послуги та у якій справі було надано позивачу, а також не містить він розрахунок таких витрат. Крім цього, позивачем надано лише витяг із договору, а не договір у повному обсязі, що не дозволяє суду з`ясувати витрати у якій саме справі надавались позивачу. Тому, суд вважає, що у стягненні витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, слід відмовити.

Також, суд вважає, що витрати, пов`язані із розглядом справи слід віднести за рахунок держави, а тому слід повернути сплачений позивачем у даній справі судовий збір.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 244, 263, 268, 273 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу - задовольнити частково.

Стягнути із Державної бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_4 2 000 (дві тисячі) гривень заподіяної моральної шкоди.

У решті позовних вимог, відмовити

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у місті Тернополі (код 37977726) повернути ОСОБА_4 , проживає: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп., сплачений ним 01 березня 2019 згідно квитанції №0.0..1, код квитанції 0.0..2 ПАТ Приватбанк.

Судові витрати по даній справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03 січня 2020 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан