ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/7592/18

Провадження № 22-ц/818/661/19

22 січня 2019 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А.О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року

по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є матір'ю малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 На протязі тривалого часу її донька зазнає сексуального насильства з боку ОСОБА_2, яке проявилося у вигляді домагань, інших дій сексуального характеру, а також у її розбещенні. Про даний факт повідомлено правоохоронний орган. Відомості за її заявою внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001275 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 156 КК України. В матеріалах кримінального провадження міститься Висновок доцента, професора кафедри педагогіки та психології Харківського національного університету внутрішніх справ - ОСОБА_6, у якому по пунктах чітко зазначено, що ОСОБА_2 вчиняє незаконні, аморальні дії, спрямовані на розбещення неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 У зв'язку з тим, що минув великий проміжок часу з дня вчинення (та продовження) даного кримінального правопорушення наслідки його вчинення, ще не минули безслідно для її доньки, з часу у час її донька зазнає психічних страждань через згадку та ймовірне настання жахливої події, яка асоціюється для неї з ОСОБА_2

Заявник ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заяву підтримали.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви.

Заінтересовані особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви.

Представник заінтересованої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Кравцова Т.В. в судовому засіданні покладалась на розсуд суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.11.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити її заяву у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення заяви є всі підстави, оскільки існує велика імовірність продовження незаконних дій з боку ОСОБА_2

Представником ОСОБА_2 надано заперечення на апеляційну скаргу, в якій він просить скаргу відхилити через її необгрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не було надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно дитини, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зарєстрованому шлюбі, який рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21.06.2016 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29.07.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.07.2016 року і до повноліття дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Як на підставу для видачі обмежувального припису ОСОБА_1 посилалася на вчинення ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 негативних дій по відношенню до малолітньої ОСОБА_5 та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 156 КК України та ч.1 ст. 382 КК України за її заявами. Крім того, заявниця вказувала про існування висновку психолога за результатами опитування малолітньої дитини, наявність захворювань дитини, які на її думку могли стати наслідком негативних дій з боку батька дитини.

Проте заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення негативних дій.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу склалися неприязні стосунки.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.11.2016 року зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Визначено ОСОБА_2 наступний спосіб його участі у вихованні доньки, визначивши час: 1 (перша), 3 (третя) суботи та 2 (друга), 4 (четверта) неділя місяця з 10.00 до 18.00 у присутності матері, ОСОБА_1 (а.с.79-80).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова 14.08.2017 року зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати дідусю - ОСОБА_4, бабусі - ОСОБА_3 брати участь у вихованні онуки та вільному спілкуванні з онукою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Визначено дідусю ОСОБА_4, бабусі ОСОБА_3 наступний спосіб їх участі у вихованні онуки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначивши час: щочетверга кожного тижня з 16:00 год до 20:00 год. у присутності матері, ОСОБА_1 (171-172).

Таким чином, всі зустрічі батька, бабусі, дідуся та малолітньої дитини мають проходити в присутності та при безпосередній участі матері, яка має можливість запобігти негативним проявам з боку будь-кого з вище перелічених осіб.

Також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно дитини, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко