Справа № 242/461/19
Провадження № 2/242/502/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2019 р. позивач звернулася до суду із даним позовом.

Стислий виклад позиції позивача.

Зазначила, що вона є спадкоємицею за заповітом нерухомого майна, а саме: квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Гірник, пров.Жуковського, 26/10. У належній їй квартирі зареєстрований, але не мешкає відповідач. Місце його знаходження невідоме. Просила виселити ОСОБА_2 з квартири за адресою: Донецька область, м.Гірник, пров.Жуковського, 26/10.

Заперечення відповідача.

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив не надав.

Процесуальні дії у справі.

06.02.2019 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2010 р., ОСОБА_1 є власницею квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Гірник, пров.Жуковського,26/10, що залишилася після смерті ОСОБА_3, який помер 13.06.2010 р. (а.с.11, 20).

Зазначене також підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі та Витягом про державну реєстрацію прав та заповітом(а.с.12,14, 15-16).

Згідно довідки, за зазначеною адресою зареєстрований, але не мешкає ОСОБА_2, проте не вказано, з якого саме часу останній не мешкає в квартирі. Зазначено, що останній за місцем реєстрації не мешкав і не мешкає, проте це засвідчено лише підписом голови ОСББ (а.с.22).

Інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не мешкає за адресою: Донецька область, м.гірник, вул.Жуковського, 26/10, як то акт про не проживання, складений та підписаний у присутності свідків сусідів, позивачем не надано. Також, не надано доказів на підтвердження не сплати ним комунальних послуг за зазначеною адресою.

Крім того, позивачем у позові зазначено, що місцезнаходження відповідача їй не відомо, проте, нею ж зазначено як місце проживання відповідача, м.Гірник, вул.Ватутіна, 19/7, також зазначено номер телефону.

Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання громадян згідно наявного картотечного обліку відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 відсутні (а.с.28).

Стаття 41 Конституції України встановлює правило, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Проте, є і стаття 47 Конституції України, яка вказує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Тимчасового мешканця можливо виселити за рішенням суду згідно ст..116 ЖК України, якщо він руйнує чи псує житлове приміщення, використовує не за призначенням, постійно порушує правила співмешкання та робить неможливим проживання поряд з ним в одному приміщенні для інших.

Таких підстав судом з матеріалів справи не встановлено.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст..319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст..116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що особа своїми діями порушує право власника на вільне володіння своїм майном, не має законного права на подальше проживання та реєстрацію у квартирі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, мешкає за адресою: Донецька область, м.Гірник, вул.Шахтарської слави, 20/4, до ОСОБА_2, мешкає за адресою: Донецька область, м.Гірник, вул.Ватутіна,19/7, про виселення з квартири відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення було складено та підписано 18.02.2019 р.

Суддя В.Г.Черков