"13" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,
Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі з 06.10.2015 року. Від шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. На протязі останнього півроку спільне проживання з відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З жовтня 2016 року у зв'язку із відсутністю взаєморозуміння та протилежними поглядами на життя, вони почали проживати окремо один від одного, припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Примирення вважає неможливим. Коштів на утримання дитини відповідач не надає з жовтня 2016 року. У зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом, та просила розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходів з 08.04.2016 року.
Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просила їх задовольнити. Не заперечувала щодо заочного порядку розгляду справи у разі неявки відповідача. На розірванні шлюбу наполягала, примирення вважає неможливим.
Відповідач в судове засідання, не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм чинного законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов суду не надав, що дає підстави для прийняття рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 20.12.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті спору.
Клопотань по суті спору сторонами не заявлялося.
В суді встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.10.2015 року, мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю. Дитина знаходиться на повному утриманні матері.
Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.
Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Останнім часом між сторонами припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Примиритися, зберегти сім'ю позивач не бажає, просить розірвати шлюб. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним збереження такої сім'ї.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.
Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
В даному випадку, позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходів відповідача з 08.04.2016 року.
Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Враховуючи те що сторони мають одну дитину, аліменти слід стягнути у розмірі 1/4 частини доходів відповідача. Доказів щодо необхідності стягнення у більшому розмірі, позивач не надала. Не підлягає задоволенню вимога і про термін, з якого слід стягнути аліменти. По даній справі позивач просить стягнути аліменти з 08.04.2016 року, проте доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, що передбачено ст. 191 СК України, до матеріалів справи не надала. Відсутність даних доказів для дає підстави для відмови в задоволенні позову в цій частині. Аліменти підлягають стягненню з дня подачі позову до суду.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 1 472,80 грн. За вимогу про розірвання шлюбу судовий збір становить 704,80 грн., за вимогу про стягнення аліментів судовий збір становить 704,80 грн., разом 1 409,60 грн. Саме дану суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 55, 56, 110-112, 150, 180-184, 185 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355,430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 06.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2661.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Києва, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, проживає: АДРЕСА_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2018 року та до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Києва, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, проживає: АДРЕСА_2) судовий збір в розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 копійок.
Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: