КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/20309/17-ц

номер провадження: 22-ц/824/14230/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Кашперської Т.Ц., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чигринова Антона Вячеславовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року у складі судді Підпалого В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 13 лютого 2017 року о 12 год 00 хв. по вул. Саксаганського у місті Києві відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mitsubisi Outlader», держаний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , який зіткнувся з автомобілем «Suzuki Vitara», д.н.з НОМЕР_3 , внаслідок чого вказані автомобілі зазнали пошкоджень. Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні даної ДТП.

Зазначав, що діями ОСОБА_1 йому завдано майнову шкоду, яка згідно рахунку НОМЕР_6 від 21 лютого 2017 року становить 132 873 грн 16 коп. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК-5149959. Відповідно до листа ПрАТ «СК «Українська страхова група» № 03/1651 від 27 березня 2017 року розмір матеріального збитку завданого позивачу становить 71 096 грн 45 коп., до якого входить вартість відновлювальних робіт, запасних частин та матеріалів. Вказаний розмір матеріального збитку визначений на підставі калькуляції №ДКЦ-13257 від 09 березня 2017 року.

Вказував, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 70 096 грн 45 коп. Тому вважав, що з відповідача на його користь підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної йому шкоди, визначеним у рахунку НОМЕР_6 від 21 лютого 2017 року та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 62 235 грн 71 коп. Крім того, за проведення оцінки автомобіля позивачем було сплачено 665 грн 95 коп. Також для захисту своїх прав та отримання правової допомоги позивач сплатив адвокату 10 000 грн 00 коп. Таким чином вважав, що загальна вартість майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача становить 72 901 грн 95 коп.

Крім того, вказував, що діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на стан його здоров`я, а також моральних страждань, що пов`язані з ДТП. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у сумі 30 000 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 72 901 грн 95 коп. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн 00 коп.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року до участі у справі залучено в якості третьої особиПрАТ «СК «Українська страхова група».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 5 000 грн 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 370 грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Чигринов А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасуватита ухватили нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 розмір франшизи у сумі 500 грн 00 коп., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем суду рахунок - фактура НОМЕР_6 від 21 лютого 2017 року на суму 132 873 грн 16 коп. на підтвердження розміру матеріального збитку не є належним та допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів від 24 листопада 2003 року. Вказує, що позивачем не надано суду належних доказів про фактичний ремонт його автомобіля, вартість деталей та робіт для його відновлення та не надано звіт про оцінку пошкодженого автомобіля, що здійснюється суб`єктами оціночної діяльності. Зазначає, що унаданому позивачем рахунку НОМЕР_6 від 21 лютого 2017 року на суму 132 873 грн 16 коп. з ремонтною калькуляцією № від 21 лютого 2017 року містяться дані про ремонтні роботи по заміні вітрового скла на суму 513 грн 33 коп. та запасні частини, а саме, вітрове скло на суму 6 525 грн 49 коп. Однак в акті огляду пошкодженого транспортного засобу від 13 лютого 2017 року зазначено, що ці пошкодження не пов`язані з ДТП. При огляді автомобіля був присутній позивач та поставив свій підпис, чим підтвердив вказані обставини. Крім того, позивач у суді першої інстанції пояснив, що ним отримано страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Українська страхова група» у розмірі 70 596 грн 45 коп., пошкоджений автомобіль він не ремонтував, відновлювальні роботи не проводив та продав його в стані після ДТП. Тому вважає, що позивач намагається відшкодувати збитки, які не пов`язані з ДТП, а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Також на думку представника відповідача є безпідставними позовні вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з оцінкою та складанням попереднього кошторису вартості робіт по відновленню автомобіля у розмірі 665 грн 95 коп., оскільки вони не є витратами, що пов`язані з наданням послуг з визначення вартості матеріального збитку. Крім того вказує, що суд не дав належної оцінки тій обставині, що позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, а тому вважає, що суд дійшов помилкових висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 5 000 грн 00 коп.

Зазначає, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 70 596 грн 45 коп., за винятком франшизи у сумі 500 грн 00 коп., а тому вказаний розмір франшизи підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 102 901 грн 95 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не відповідає.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з п.1. ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленом законодавством.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином позивач, отримавши від страховика страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, одержаною ним від страховика.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2018 року у справі № 477/2154/16-ц.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 лютого 2017 року о 12 год 00 хв. по вул. Саксаганського у місті Києві відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mitsubisi Outlader», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , який внаслідок цього зіткнення ударив автомобіль «Suzuki Vitara», д.н.з НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні даної ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч.6 ст. 82 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5149959, згідно з яким страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн 00 коп., розмір франшизи 500 грн 00 коп.

13 лютого 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кожний окремо, звернулися до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявами про настання страхового випадку. Того ж дня ОСОБА_2 подав до ПрАТ «СК «Українська страхова група» заяву про виплату страхового відшкодування.

Встановлено, що 13 лютого 2017 року представником ПрАТ «СК «Українська страхова група» складено акт огляду пошкодженого автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , у якому зазначено пошкодження даного автомобіля, які сталися під час ДТП. Також в акті вказано про пошкодження автомобіля, які не пов`язані з ДТП, а саме, лобове скло тріщина. Вказаний акт складений у присутні позивача ОСОБА_2 , який з ним погодився та особисто підписав (а.с.74-77).

Згідно ремонтної калькуляції №ДКЦ-13257 від 09 березня 2017 року, складеної ПрАТ «СК «Українська страхова група», розмір заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок ДТП (вартість ремонту) становить 71 096 грн 45 коп. (а.с. 79-82)

Встановлено, що відповідно до страхового акта №ДКЦ-13257 від 06 квітня 2017 року, ПрАТ «СК «Українська страхова група»визнало подію, яка сталася 13 лютого 2017 рокустраховим випадком та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 70 096 грн 45 коп., за вирахуванням франшизи у сумі 500 грн 00 коп., згідно калькуляції №ДКЦ-13257 від 09 березня 2017 року (а.с.84).

07 квітня 2017 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплатило позивачу ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 70 596 грн 45 коп., що підтверджується платіжним доручення №6660 від 07 квітня 2017 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Тобто для визначення суми, що підлягає стягненню із страхувальника на користь потерпілого необхідно встановити як фактичний розмір завданої шкоди так і суму виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовуючи позовні вимог про стягнення матеріальної шкоди, позивач ОСОБА_2 зазначав, що діями відповідача ОСОБА_1 йому завдано майнову шкоду, яка згідно рахунку НОМЕР_6 від 21 лютого 2017 року становить 132 873 грн 16 коп. Оскільки ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 70 096 грн 45 коп., то позивач вважав, що з відповідача на його користь підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної йому шкоди, визначеного у рахунку НОМЕР_6 від 21 лютого 2017 року та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 62 235 грн 71 коп. Крім того, позивач вказував, що за проведення оцінки автомобіля він сплатив товариству з обмеженою відповідальністю «Атлант - М Лепсе» грошові кошти у розмірі 665 грн 95 коп., що підтверджується актом виконаних робіт (наряд - замовлення) № від 17 лютого 2017 року.

Апеляційний суд вважає, що наданий позивачем рахунок НОМЕР_6 від 21 лютого 2017 року на суму 132 873 грн 16 коп., який складений товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант - М Лепсе», та ремонтна калькуляція № від 21 лютого 2017 року (а.с.22-26), не є належними доказами на підтвердження розміру понесених позивачем фактичних витрат та не доводять фактичні збитки, понесені позивачем для відновлення автомобіля, оскільки вказаний рахунок та ремонтна калькуляція містять лише перелік робіт необхідних для ремонту автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 ,їх вартість та вартість запасних частин.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач ОСОБА_2 відновив належний йому пошкоджений автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , та сплатив за ремонтні роботи грошові кошти і таких доказів позивач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог ст.81 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичний розмір завданої шкоди внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, заслуговують на увагу.

Оскільки вказаний вище рахунок НОМЕР_6 від 21 лютого 2017 року на суму 132 873 грн 16 коп. та ремонтна калькуляція № від 21 лютого 2017 року, не є належними доказами на підтвердження фактичного розміру завданої шкоди позивачу, то колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених позивачем за складання товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант - М Лепсе» ремонтної калькуляції належного позивачу автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 .

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України наведеного вище не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до ст.12, п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5149959 встановлено розмір франшизи у сумі 500 грн 00 коп., колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми франшизи у розмірі 500 грн 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладе рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми франшизи у розмірі 500 грн 00 коп. з наведених вище підстав.

Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 5 000 грн 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок ДТП він зазнав значних втрат немайнового характеру, оскільки він був вимушений самостійно шукати грошові кошти на ремонт автомобіля, у зв`язку з цим виникло нецільове використання бюджету сім`ї. Зазначав, що вказані обставини призвели до порушення звичайного способу життя його та його сім`ї, негативно вплинуло на стан його здоров`я, у зв`язку з пошкодженням автомобіля він зазнав моральних страждань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, а тому вона підлягає відшкодуванню на підставі ст.23 ЦК України.

Тому доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шоки не заслуговують на увагу.

Однак, враховуючи поведінку ОСОБА_1 , який погоджувався добровільно компенсувати ОСОБА_2 суму франшизи у розмірі 500 грн 00 коп., а також керуючись принципами розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відповідно до п.3 ч.2 ст.23ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 500 грн 00 коп.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 500 грн 00 коп.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп., колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2017 року під час розгляду справи у суді першої інстанції між адвокатом Скориком В.М. та позивачем ОСОБА_2 був укладений договір-доручення про надання правової допомоги №78, за якими адвокат Скорик В.М. на умовах платності зобов`язався надавати ОСОБА_2 правову допомогу (а.с.47).

Однак в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також докази фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп., є недоведеними.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене уваги не звернув. Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_2 за подання позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 1 370 грн 00 коп. Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову, то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 13 грн 31 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чигринова Антона Вячеславовича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму франшизи у розмірі 500 грн 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн 00 коп., а всього 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 13 грн 31 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді