Справа № 752/2789/18
Провадження № 2/752/1299/19
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

01.07.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі:

головуючого по справі судді Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря Воробйова І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про розірвання контракту, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом з вимогою до відповідача військової частини НОМЕР_1 про розірвання контракту в зв`язку з порушенням умов контракту.

Позов мотивовано тим, що після того як позивач підписав контракт він не проходив жодного навчального центру і через два місяці мене відправили у відрядження до зони АТО, а ще через місяць на ротацію до зони АТО. У зоні проведення антитерористичної операції були випадки виїзду на першу лінію оборони, де позивач захворів на пневмонію, про яку останній дізнався нещодавно під час обстеження. Окрім того згідно контракту позивачу не надають вихідні дні за несення нарядів у вихідні і святкові дні. З 03.01.2018 року змушений був ходити на чергування через добу через що захворів. Досі не пройшов жодного навчання, підготовки, перекваліфікації і з повною вищою освітою знаходжусь на солдатській посаді, по службі не просувають. 29.01.2018 року позивач написав рапорт командиру військової частини про звільнення на підставі ст. 26 ч. 6 п. «з» Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу, та ще деяких порушень умов контракту».

Враховуючи викладене, позивач просить розірвати контракт в зв`язку з порушенням умов контракту.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року відкрито провадження по цивільній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В судове засідання з`явився позивач, який просив позов задовольнити в повному обсязі та зазначив, що 18.06.2019 року був звільнений, але й досі йому не виплатили заробітну плату. Відповідачем не виконуються вимоги контракту. Зазначив, що йому вихідні були надані, про що йому не було відомо. Підготовку проходив через 1,5 років після підписання контракту.

В судове повторно з`явився представник відповідача, який зазначив, що 18.06.2019 року закінчився контракт, у зв`язку з чим позивача було звільнено. ОСОБА_1 було відмовлено у розірванні контракту через невиконання вимог контракту. Вважає, що позивач позивач не довів жодної з обставин зазначених у позові. ОСОБА_1 маючи повну вищу освіту, самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та добровільно підписав контракт на посаду солдата. Командуванням військової частини здійснюються всі заходи для направлення особового складу на навчання. Стосовно не надання медичної допомоги під час захворювання пневмонією ОСОБА_1 направляли на обстеження, діагноз пневмонія нічим не підтверджується. Також надали суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України, головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 16.06.2016 року було заключено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Відповідно до абз. 2 п. 15 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України від 10 грудня 2018 року № 1153/2008, контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України це письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

29 січня 2018 року позивач подав рапорт (вх. № 31/7/51) на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , з проханням звільнити його за власним бажанням з лав Збройних Сил України та розірвати контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. У зв`язку з відсутністю законних підстав для звільнення ОСОБА_1 командиром військово частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було відмовлено.

Звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом під час дії особливого періоду проводиться на підставах передбачених ч. 6 з урахуванням, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просить звільнити його за п. «з» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

Оскільки в Україні діє особливий період, при звільненні з військової служби необхідно враховувати ч. 8 ст. 26 «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якої під час дії особливого періоду у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця) не передбачено.

Відповідно до абз. 6 а. 2.12 розділу 2 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, систематичним невиконанням умов контракту командування є невиконання одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались два чи більше разів протягом останніх 12 місяців служби військовослужбовця. Невиконання зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, не враховується для встановлення систематичного невиконання умов контракту командуванням, якщо їх виконання стало неможливим у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій, а також залучення щодо здійснення заходів правового режиму надзвичайного стану, боротьби з тероризмом і піратством, посилення оборони державного кордону, ліквідації надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, надання військової допомоги іншим державам.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2016 року ОСОБА_1 , військовим комісаром Голосіївського РВК було надано припис, відповідно до якого ОСОБА_1 запропоновано 16 червня 206 року вибути до військової частини НОМЕР_1 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для подальшого укладення контракту.

Відповідно до п. 157 Положення, підготовка громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, та підготовка (перепідготовка, підвищення кваліфікації) осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу здійснюється у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки.

Згідно п. 82 Положення, призначення військовослужбовців на вищі посади здійснюються у порядку просування по службі.

Щодо ствердження позивача про ненадання вихідних днів, суд вважає наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та ст. 203 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого законом України від 24.03.1999 № 548-ХІіV, вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів при виконанні обов`язків військової служби у зазначені дні час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником).

05.01.2018 року солдат ОСОБА_1 написав рапорт командиру роти забезпечення, з проханням надати йому дні відпочинку за несення служби у добовому наряді 24.12.2017, 30.12.2017, 08.01.2018. Даний рапорт не зареєстрований у діловодстві військової частини НОМЕР_1 . Командир роти забезпечення написав свою резолюцію «Заперечую! Через командира частини, згідно статуту».

П. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року № 124, містить визначення рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця дод вищої посадової особи з проханням чи пояснення особистого характеру.

Командир полку є прямим начальником усього особового складу. Виходячи з наведеного, позивачу не було відмовлено у наданні часу для відпочинку, за несення служби у добовому наряді. Командиром роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 було наголошено, на правильності оформлення рапорту, оскільки час для відпочинку має право надати командир військової частини.

Щодо твердження позивача про захворювання на пневмонію, то у медичній книжці ОСОБА_1 є дані його флюорографічного обстеження за 2017 та 2018 роки, з висновком про відсутність патологічних змін легенів та серця.

Тому суд вважає, що інформація про захворювання на пневмонію ОСОБА_1 під час проходження військової служби не обґрунтована, оскільки не надано ніяких доказів, ані висновків лікарів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про розірвання контракту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Голосіївський районний суд міста Києва.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 05.07.2019.

Суддя: Ю.Ю. Мазур