ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2581/18

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/505/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.,

секретар: Позняк О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 лютого 2019 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування внаслідок фіктивності,

дата складання повного тексту: 11 лютого 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та просила визнати недійсним внаслідок фіктивності договір дарування майна: аеровокзального комплексу, літ. А-2, площею 6576,7 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_1, площею 1,1399 га; будівлі аварійно-рятувальної служби, літ.М-1, М1-1, площею 488,0 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,0633 га; водозабірних споруд: літ.П-1, площею 8,1 кв.м., літ.О-1, площею 59,6 кв.м., літ.Р-1, площею 8,2 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,1716 га; накопичувача пасажирів, літ.З-1, площею 172,7 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_4, площею 0,0313 га; приміщення технічних бригад, літ.Г-2, площею 990,2 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,0735 га; каналізаційно-насосної станції, літ.В-1, площею 24,1 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_6, площею 0,0061 га, що розташовані за адресою: м.Чернігів, «Аеропорт Чернігів», який був укладений 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдарована), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Ємець К.Є., реєстровий №1760.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні в державній виконавчій службі перебуває ВП №53196402 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів за рішенням Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2016 року в сумі 11 153 421 грн. та судових витрат. Виконавче провадження відкрито 27 грудня 2016 року. З Інформаційної довідки 133367268 від 06 серпня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачці стало відомо, що з 23 жовтня 2013 року вищезазначене майно було зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 23 жовтня 2013 року. При цьому ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_4

Позивач вважає, що дії сторін договору дарування були вочевидь спрямовані на фіктивний безоплатний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, оскільки у листопаді 2012 року вона зверталась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. Рішенням Печерського райсуду м. Києва від 06.08.2013 р. позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, зокрема, 10 999 231 грн. та судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2013 р., яка набула чинності, рішення Печерського райсуду було залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 р. вищевказані рішення і ухвала судів були скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У період чинності судового рішення про стягнення коштів, на підставі договору дарування від 23 жовтня 2013 року власність на вказане майно перейшло до ОСОБА_5 В подальшому справа переглядалась неодноразово.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 лютого 2019 року залишено без розгляду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування внаслідок фіктивності на підставі п.10 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з'ясування судом обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала є правовим наслідком ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 грудня 2018 року, якою зобов'язано позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 29643 грн. для забезпечення судових витрат відповідача, пов'язаних із наданням йому правової допомоги. Вважає, що дана ухвала є повністю незаконною оскільки не відповідає ч.4 ст.135 ЦПК України. Зокрема, у підготовчому судовому засідання суду не були надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи іншої дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові. У разі відмови у позові ОСОБА_3 може відшкодувати ОСОБА_4 понесені ним судові витрати шляхом виконання зобов'язання зарахуванням однорідних зустрічних вимог у відповідності до ст.601 ЦК України, адже матеріали справи містять рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 11153421 грн. та постанову про відкриття виконавчого провадження.

Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що не можуть бути підставами для зобов'язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти для забезпечення судових витрат відповідача посилання суду на співмірність судових витрат сторін, оскільки такий припис відсутній у диспозиції ст.135 ЦПК України, при цьому суд не зобов'язує ОСОБА_4 внести завчасно грошові кошти на забезпечення судових витрат позивача, а тому ніякої дзеркальності або співмірності вимог немає.

ОСОБА_3 зазначає, що суд не взяв до уваги відсутність достатнього обсягу документального підтвердження, що ОСОБА_4 були понесені судові витрати саме у зв'язку з розглядом цивільної справи №748/2581/18. Вважає, що суду не були надані акти виконаних робіт та Додаткові угоди.

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що ч.6 ст.135 ЦПК України надає лише право суду залишити позов без розгляду, а не встановлює безумовного обов'язку суду для вчинення таких дій.

У наданий судом строк відповідачі відзив на апеляційну скаргу не подали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позов ОСОБА_3 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк позивач вимоги ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 грудня 2018 року не виконав, докази внесення на депозитний рахунок суду коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі до суду на час проведення судового засідання не надав.

Колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що спір щодо сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існує з листопада 2012 року. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2016 року у цивільній справі №757/2129/14-ц стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частку у спільному майні, що складає 11153421 грн. 02 коп. Рішення набрало законної сили (а.с.21-28, 29-32, 33-35, 36-37, 38-40, 41-43 т.1). Тобто між сторонами виник спір з приводу грошових коштів.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м.Києві Григорян О.Г. від 27 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження №53196402 з виконання виконавчого листа №757/2129/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 11153421 грн. 02 коп. та 3441 грн. судових витрат (а.с.65 т.1). Станом на 13 вересня 2018 року рішення суду не виконано (а.с.67 т.1).

Разом з тим, на підставі договору дарування від 23 жовтня 2013 року майно у складі: аеровокзальний комплекс, літ. А-2, площею 6576,7 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_1, площею 1,1399 га; будівля аварійно-рятувальної служби, літ.М-1, М1-1, площею 488,0 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,0633 га; водозаборні споруди: літ.П-1, площею 8,1 кв.м., літ.О-1, площею 59,6 кв.м., літ.Р-1, площею 8,2 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,1716 га; накопичувач пасажирів, літ.З-1, площею 172,7 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_4, площею 0,0313 га; приміщення технічних бригад, літ.Г-2, площею 990,2 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,0735 га; каналізаційно-насосна станція, літ.В-1, площею 24,1 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером НОМЕР_6, площею 0,0061 га, що розташовані за адресою: м.Чернігів, «Аеропорт Чернігів», подаровано ОСОБА_4 ОСОБА_5 (а.с.81-102 т.1).

Оскільки оскаржуваною ухвалою позов залишено без розгляду, з огляду на положення ч.2 ст.353 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути доводи апелянта стосовно накладення судом обов'язку на позивача щодо забезпечення судових витрат відповідача. При цьому, колегія суддів керується принципами рівності сторін, доступу до правосуддя, а також забезпечення можливості апеляційного оскарження рішень, що визнані одними з основних в практиці ЄСПЛ.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Тігішвілі Г.Г. заявив клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, яким просив зобов'язати ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Новозаводського районного суду м.Чернігова грошову суму у розмірі 60000 грн. для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести ОСОБА_4 у зв'язку з розглядом цивільної справи №748/2581/18 в суді першої інстанції (а.с.167-175, 184-189 т.1).

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 грудня 2018 року клопотання задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок суду в строк до 17 січня 2019 року 29643 грн. для забезпечення судових витрат, пов'язаних із наданням професійної правничої допомоги, по даній справі (а.с.214, 216-218 т.1).

Частиною 1 статті 135 ЦПК України визначено, що суд може зобов'язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов'язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Згідно ч.4 даної статті, як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов'язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв'язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу). Однак таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Районний суд, вирішуючи питання про забезпечення судових витрат відповідача, неповністю дослідив обставини справи, не дотримався усіх умов, викладених у ч.4 ст.135 ЦПК України у їх сукупності. А саме, суд першої інстанції не надав оцінки, чи дійсно має позов ознаки безпідставного чи інші ознаки зловживання правом на позов, а лише зазначив, що про дані обставини наведено представником відповідача. Також не перевірив місцезнаходження позивача та наявності у ОСОБА_3 майна в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат, тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч.5 ст.135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Не зрозуміло, з чого виходив суд, зазначаючи про співмірність ціни позову, зокрема визнання договору дарування недійсним внаслідок фіктивності та визначеного судом розміру судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розміри витрат, пов'язаних з правничою допомогою, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані підтверджуючі документи, які представником відповідача не пред'явлені.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності достатнього обсягу документального підтвердження, що ОСОБА_4 були понесені судові витрати саме у зв'язку з розглядом цивільної справи №748/2581/18 не приймаються судом до уваги, оскільки матеріали справи містять копію Додаткової угоди, де визначено суму гонорару та зазначено номер справи (а.с.177), а також квитанцію про сплату вказаної суми відповідачем (а.с.210), проте відсутній акт виконаних робіт.

Судом приймаються до уваги доводи ОСОБА_3, що ч.6 ст.135 ЦПК України надає право суду залишити позов без розгляду, а не встановлює безумовного обов'язку суду для вчинення даних дій.

Таким чином, на підставі досліджених доказів суд дійшов передчасного висновку про обґрунтованість клопотання представника ОСОБА_4 та наявність підстав для застосування заходів забезпечення судових витрат.

Постановлення неправомірної ухвали про забезпечення судових витрат стало передумовою для залишення позову без розгляду та, відповідно, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379 ч.1 п.4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 лютого 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 р.

Головуючий: Судді: