АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/48/19Головуючий по 1 інстанції Пироженко В.Д.
Категорія: 308000000 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_6,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 жовтня 2018 року у складі судді Пироженко В.Д. повний текст рішення складений 25 жовтня 2018 року, :

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 5 квітня 2017 року він зареєстрований у АДРЕСА_3

Зазначену квартиру відповідач придбав за спільні кошти із позивачем. Сторони усно домовились про виділення позивачу в квартирі особистої кімнати для проживання. Квартира складається з трьох кімнат.

Після купівлі квартири та реєстрації права власності лише на відповідача 26 січня 2017 року ОСОБА_6 відмовився надати доступ позивачу до вказаного житла.

Відповідач чинить перешкоди у користуванні та проживанні позивача в квартирі, оскільки не передає ключі від квартири.

Позивач не має іншого житла, а тому вимушений орендувати квартиру для проживання.

У травні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою.

В обгрунтування позову зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

В даній квартирі зареєстровані: його дружина - ОСОБА_7 та неповнолітні доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_5 не є членом сім'ї позивача у визначенні ст.64 ЖК України.

Зазначає, що позивач в даній квартирі ніколи не проживав, жодних письмових домовленостей між ним та власником квартири щодо спільного проживання не укладалось, порядок користування житловим приміщенням не встановлювався.

На прохання позивача, ОСОБА_6 зареєстрував ОСОБА_5 в належній йому квартирі для того, щоб він мав змогу отримувати пенсію в м.Черкаси, що грунтувалось виключно на добрих стосунках.

Крім того, члени сім'ї позивача не надавали згоди на вселення ОСОБА_5 у квартиру.

ОСОБА_5 не приймає участі у витратах по утриманню квартири та проведенню ремонту. Ні власник квартири, ні його зареєстровані члени сім'ї ніколи не проживали в квартирі, оскільки будинок тільки зданий в експлуатацію і в ній відсутні умови для проживання.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 жовтня 2018 року позов задоволено. Ухвалено усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати дублікат ключів від квартири.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в розмірі 5 704 грн. 80 коп.

В зустрічному позові ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_5, який не має власного житла, вніс частину своїх коштів у придбання квартири ОСОБА_6 з умовою проживати в цій квартирі. Позивач за згодою відповідача, в установленому порядку, зареєструвався у квартирі і має право на користування цим житловим приміщенням.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 суд виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення за встановлених обставин.

У листопаді 2018 року ОСОБА_6 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_6

Апеляційна скарга мотивована непогодженням скаржника з висновком суду, що ОСОБА_5 вніс свою частину коштів в придбання квартири, оскільки даний висновок суду ґрунтується на показах свідків, яким, в свою чергу, інформація про придбання квартири стала відома зі слів самого ОСОБА_5 Крім того, в ході розгляду справи ОСОБА_5 зазначав, що він продав власну квартиру за 20 000 доларів США, які начебто і передав відповідачу, проте, згідно договору купівлі-продажу від 15 вересня 2016 року вказана квартира була продана за 49 000 грн. Зазначає, що між сторонами не укладалися ні договори позики, ні договори про передачу грошових коштів, жодних домовленостей про надання права власності на придбане приміщення між ними не існувало, дана квартира придбана скаржником за власні кошти.

Також скаржник не погоджується з висновком суду з приводу того, що подання зустрічного позову про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є доказом того, що він чинить останньому перешкоди у користуванні квартирою, оскільки окрім факту непередання ключів від квартири, вказаного ОСОБА_5 в первісному позові, інших доказів створення ОСОБА_6 перешкод у користуванні квартирою позивачем надано не було. В ході судового розгляду не було встановлено інших фактів, що підтверджували б вимоги позивача.

Враховуючи, що предметом спору є питання про усунення перешкод в користуванні квартирою, скаржник вважає, що він, як відповідач, не повинен був пояснювати джерело походження коштів на придбання квартири, оскільки даний факт не має жодного відношення до обставин справи.

В апеляційній скарзі скаржник також викладає доводи непогодження із висновками суду щодо відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою та зазначає з цього приводу наступне.

В ході розгляду справи ОСОБА_6 не заперечував факт надання згоди на реєстрацію ОСОБА_5 у придбаній квартирі, проте, надання згоди на реєстрацію місця проживання в квартирі не має правового значення для подальшого проживання чи не проживання особи у даній квартирі. Надання власником згоди на реєстрацію в квартирі лише впливає на саму процедуру реєстрації місця проживання і не являється дозволом на подальше безумовне право проживання особи в квартирі, не залежно від жодних обставин.

Керуючись правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16 листопада 2016 року справа №6-709цс16, скаржник зазначає, що він, як власник житла, має право вимагати від ОСОБА_5, який не є членом його сім'ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого прав власності у будь-який час.

18 січня 2019 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_10 скерував до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що районний суд надав належну правову оцінку характеру правовідносин між сторонами у справі та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та про відмову в позові ОСОБА_6 через недоведеність.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічна норма міститься також у частині першій статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з тим згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК України, слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі й тих, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 11 лютого 2018 року №113580942. (а.с. 7)

З наявних в матеріалах справи копій довідок про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_5. Також в зазначеній квартирі зареєстрована дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_7, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті. (а.с. 6, 50, 51, 56).

Згідно Акту обстеження умов проживання від 20 квітня 2018 року засвідченого ТОВ «КЕУ ЖНБ «Нова Митниця» вбачається, що в спірній квартирі ніхто не проживає, так як в ній відсутні умови для проживання. (а.с. 57).

У справі, що переглядається, районний суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні вказаним житловим приміщенням, правильно виходив, зокрема, із того, що право користування спірною квартирою у ОСОБА_5 виникло у зв'язку з його реєстрацією у ній зі згоди власника квартири ОСОБА_6 в установленому порядку. Проте, даним правом позивач фактично не користувався через те, що відповідач не допускає його до квартири, оскільки ключі від квартири не передає.

Твердження скаржника про те, що надання згоди на реєстрацію місця проживання в квартирі не має правових наслідків для подальшого проживання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки реєстрація місця проживання особи пов'язана з її правами, зокрема, з правом на користування житлом, здійснення якого відбувається за згодою власника.

Нормою статті 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло та встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавленим житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Разом з цим, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що позивач вніс частину своїх коштів в придбання квартири ОСОБА_6 з умовою проживати в даній квартирі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи із відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного факту та вбачає доводи скаржника з даного приводу обгрунтованими.

Колегія суддів вважає правильним висновок районного суду і щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, оскільки останнім не надано доказів, які б стали підставою для визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, адже встановленим є факт того, що відповідач був зареєстрований у квартирі зі згоди власника квартири, тому має право користуватися нею.

Твердження скаржника щодо його абсолютного права, як власника квартири, на її користування та розпорядження, колегія суддів, за вказаних обставин, оцінює критично, оскільки із сукупності встановлених обставин, зокрема, продажу ОСОБА_5 власної квартири, що передувало придбанню квартири ОСОБА_6, відсутності у ОСОБА_5 власного житла, реєстрації ОСОБА_5 квартирі ОСОБА_6 5 квітня 2017 року, що передувало реєстрації усіх членів сім'ї власника квартири за згодою останнього, що не спростовується ним, не вбачається свідомого створення перешкод зі сторони ОСОБА_5 у користуванні квартирою власнику та відсутні підстави для визнання ОСОБА_5 особою, що втратила право користування квартирою у якій він зареєстрований зі згоди власника ОСОБА_6

Інші доводи скаржника були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким була надана відповідна правова оцінка. Ці доводи не спростовують висновків районного суду у вирішенні справи по суті та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовані норми матеріального права або порушені норми процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення встановлення судом факту, що спірна квартира придбана сторонами за спільні кошти. В іншій частині рішення, з урахуванням встановлених фактичних обставин у справі та обраного сторонами способу захисту, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 жовтня 2018 року у даній справі змінити в частині визначення правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 23 січня 2019 року

Судді: Н.І.Гончар

Ю.В.Сіренко

Т.Л.Фетісова