ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13629/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/302/19

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності, -

місце ухвалення ухвали суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції - 19 грудня 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності, зазначивши, що з травня 2015 року по червень 2018 року проживали разом з відповідачем однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Вказує, що предметом поділу є земельна ділянка та об'єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, які були придбані за час спільного життя.

17 грудня 2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, а саме на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ОСОБА_3

Ухвалою від 19 грудня 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова заяву ОСОБА_2 задовольнив. Наклав арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, вважаючи ухвалу незаконною та посилаючись на грубе порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_2 під час звернення із заявою про забезпечення позову не були дотримані вимоги ст. 151 ЦПК України, у зв'язку з чим мав повернути її заявнику.

Вказує, що, задовольнивши заяву, районний суд не встановив всіх дійсних обставин справи. Так, враховуючи приписи ч. 1 ст. 120 ЗК України, придбаний нею житловий будинок за тією ж адресою, що і земельна ділянка, нерозривно пов'язаний із земельною ділянкою, на яку судом накладено арешт. У своєму рішенні суд вказує земельну ділянку як окрему складову, що суперечить наведеній вище нормі матеріального права.

Наголошує на тому, що суд, не врахувавши приписів п. 1 ст. 1 ЗУ «Про державний земельний кадастр» наклав арешт на земельну ділянку без зазначення кадастрового номеру, що унеможливлює її повну ідентифікацію.

Зазначає також, що оскаржувана ухвала містить помилкові висновки про те, що позивачем надано ряд належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог щодо забезпечення позову, без зазначення будь-якої конкретики. В той же час ОСОБА_2, стверджуючи про її намір здійснити продаж земельної ділянки, жодного доказу на підтвердження цього не надав, як і доказів того, що не забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційна скарга містить посилання про невмотивованість судового рішення щодо доказів та обставин, з якими суд першої інстанції пов'язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, та відсутність відповідних посилань чи обґрунтованих припущень про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивач, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Дійшовши висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, а відповідач має реальну можливість відчужити спірне майно, що є предметом позову, на користь будь-якої особи, чи вчинення відносно нього будь-яких інших правочинів, що свідчитиме про неможливість або ж утруднення виконання рішення суду, яке може бути ухвалене на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 13 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності, зазначивши, що під час спільного проживання з відповідачем у період з травня 2015 року по червень 2018 року ними за спільні кошти було придбане нерухоме майно, зокрема, земельна ділянка площею 0,0816 га та житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, яке і є предметом даного спору (а.с. 3-5).

У даному позові ОСОБА_2, зокрема, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 частку об'єкту незавершеного будівництва, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

17 грудня 2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що зазначене майно зареєстроване на ОСОБА_3, яка має реальний намір продати земельну ділянку, про що свідчить оголошення про продаж у мережі інтернет (а.с. 163-167).

Підстави для забезпечення позову та його види визначені положеннями ст.ст. 149, 150 ЦПК України.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з роз'ясненнями, викладениими у п.п. 1, 4 даної постанови, єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Керуючись наведеними нормами цивільно-процесуального законодавства, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши матеріали справи, вірно зазначив, що позивачем у поданій заяві зазначено як підстави обрання саме викладеного в заяві виду забезпечення позову, так і вказано на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем у період з травня 2015 року по червень 2018 року, ОСОБА_2 вказував, що спірні земельна ділянка та житловий будинок були придбані саме у період їх спільного проживання.

З наданих до позову письмових доказів, зокрема інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого мана щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2016 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0816 га по АДРЕСА_1 (а.с. 7-8). Також ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2016 року на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1.

Наведене, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що зазначене у позові спірне нерухоме майно було придбане у період, який ОСОБА_2 вважає періодом спільного проживання з відповідачем, яка на даний час є власником земельної ділянки та житлового будинку (об'єктом незавершеного будівництва).

Керуючись наведеними нормами цивільно-процесуального законодавства та беручи до уваги матеріали даної справи, колегія суддів вважає, що вимоги заявника щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3, є обґрунтованими, оскільки між сторонами існує спір про фактичний поділ майна і невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду, яке може бути ухвалене на користь позивача. Крім цього, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину забезпеченої земельної ділянки, отже заява про забезпечення позову безпосередньо пов'язана з предметом спору.

Стверджуючи про недоведеність позивачем її наміру відчужити земельну ділянку, сторона відповідача не змогла пояснити у суді апеляційної інстанції, як саме визначене судом накладення арешту на земельну ділянку порушує права ОСОБА_3, як не змогла пояснити і природу об'яви на сайті «OLX» про продаж спірного житлового будинку, що на час розгляду апеляційної скарги є активним.

Не є підставою для скасування оспорюваної ухвали посилання відповідача про розгляд справи без її повідомлення та невірне зазначення судом строку та порядку апеляційного оскарження ухвали суду, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Отже доводи апеляційної скарги про розгляд заяви без належного повідомлення відповідача у справі не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні ОСОБА_3 вимог процесуального закону. Крім того, твердження останньої про невірне зазначення районним судом строку та порядку подачі апеляційної скарги також відхиляються апеляційним судом, оскільки допущена така неточність з боку районного суду не стала в подальшому перешкодою для апеляційного оскарження відповідачем ухвали суду.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про невмотивованість судового рішення, оскільки суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, вказав ті обставини, які беззаперечно свідчать про неможливість або утруднення в майбутньому виконання рішення суду. Судове рішення в достатній мірі висвітлює мотиви, на яких воно базується, а недостатність, на думку відповідача, мотивів судового рішення не свідчить про його неясність або незаконність.

Отже, враховуючи вимогу позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки та житлового будинку, перебування спірного нерухомого майна на час розгляду справи у власності та користуванні виключно відповідача, розміщення на інтернет-сайті «OLX» об'яви про продаж житлового будинку та земельної ділянки, на частину яких ОСОБА_2 просить визнати за ним право власності, апеляційний суд приходить до висновку, що вибуття забезпеченої земельної ділянки з володіння ОСОБА_3 може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, і висновок суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову є обґрунтованим та таким, що відповідає забезпеченню збалансованості інтересів сторін в ході вирішення спору.

Зважаючи на наведене у сукупності, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлене з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий: Судді: