Головуючий суду 1 інстанції - В.М. Фастовець
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 415/6373/18
Провадження № 22-ц/810/352/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Яреська А.В.

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: Публічне акціонерне товариство

«Лисичанськвугілля»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_3

нарішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2018 року постановленого у складі судді Фастовця В.М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Новодружеська» про стягнення заборгованості по вихідній допомозі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (далі відповідач - ПАТ «Лисичанськвугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування якого вказав, що він працював у відокремленому підрозділі «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» та 28.10.2016 року наказом № 810 К від 28.10.2016 року його було звільнено за власним бажанням, та була видана трудова книжка у цей же день, однак повний розрахунок підприємство з ним не здійснило. Позивач посилається на те, що відповідно до ст.117 КЗпП України він має право на отримання середнього заробітку за час затримки при розрахунку. У зв'язку з цим просив суд стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.10.2016 року по 16.08. 2018 року у розмірі 108 617,59 грн. та судовий збір у розмірі 710.80 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2018 року заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Суд стягнув з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13070,95 грн., з урахуванням суми податків, зборів та інших обов"язкових платежів, судовий збір у розмірі 704,80 грн.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_3 та звернувся з апеляційною скаргою на нього. В апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення суду в частині стягнення заробітної платні за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, ухвалити нове рішення, яким в цій частині задовольнити його заявлені вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції неправильно здійснив розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, який не відповідає вимогам закону.

Відзив від ПАТ «Лисичанськвугілля» до суду не надходив.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, надав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, просить задовольнити апеляційну скаргу.

Представник ПАТ «Лисичанськвугілля» в судове засідання не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Рішення суду не відповідає вимогам встановленим ст.265 ЦПК України.

Задовольняючи заявлені вимоги позивача частково, суд першої інстанції виходив з того, що ним встановлені наступні обставини: позивач по 28 жовтня 2016 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Лисичанськвугілля». Наказом №810 від 28.10.2016 року позивача звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням за станом здоров'я. Відповідач при звільненні позивача не провів з ним повного розрахунку в порушення вимог ст.116 КЗпП України. Суд встановив, що згідно довідки № 198 від 03.07.2018 року середньоденна заробітна плата позивача складає 241,91 грн., а кількість календарних днів за останні два місяці серпень та вересень 2016 року становила 5 днів.

Судом першої інстанції під час розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні були взяті ці дані та на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» було стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 13070,95 грн.

Колегія суддів, вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону, а проведений розрахунок середньої заробітної плати проведено судом в порушення вимог постанови КМ України від 08.02.1995 року №100, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Лисичанськвугілля». Наказом № 810 від 28.10.2016 року позивача звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

В день звільнення позивача відповідач не провів повного розрахунку відповідно до ст.116 КЗпП України.

Згідно довідки ПАТ «Лисичанськвугілля» № 225 від 15.08.2018 року заборгованість по вихідній допомозі при звільненні ОСОБА_3 станом на 03.07.2018 року становить 11115 грн.91 коп.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У частині другій статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов'язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.

Як вбачається із довідки про заробітну плату, витребуваної апеляційним судом, позивач перед звільненням у серпні 2016 року знаходився у відпустці, а у вересні 2016 року - на лікарняному

Суд першої інстанції на ці обставини не звернув уваги та взяв для розрахунку середньоденну заробітну плату, яка визначена відповідачем за один місяць у порушення вимог постанови КМ України від 08 лютого 1995 року № 100. Тому, для визначення середньомісячної та середньоденної заробітної плати необхідно брати заробітну плату позивача за повні відпрацьовані місяці: червень 2016 року (22 дні) та липень 2016 року (21 день), яка складає 5479,34 грн. та 5080,13 грн. Відповідно середньоденна заробітна плата позивача становить 245,57 грн. (5479,34+5080,13/43).

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що за період з 29 жовтня 2016 року по 16 серпня 2018 року, що становить 21 місяць 13 днів, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у сум 114 067,26 грн. (245,57х21 міс.х21,5+ 245,57х13).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки, позивачем заявлені вимоги про стягнення з ПАТ «Лисичанськвугілля» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 108 617 грн.59 коп., а суд не може виходити за межі заявлених вимог, то на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 108 617 грн.59 коп.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ч.1 п.3 ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині визначення розміру стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених вимог позивача в цій частині.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв'язку з тим, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, апелянта згідно ухвали Луганського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, на користь держави з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1629 грн.26 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2018 року змінити, скасувавши в частині визначення розміру стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (), місце знаходження: м. Лисичанськ Луганської області, вул. Малиновського, 1 на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), місце проживання: АДРЕСА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 жовтня 2016 року по 16 серпня 2018 року у розмірі 108 617 грн.59 коп., з урахуванням суми податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (), місце знаходження: м. Лисичанськ Луганської області, вул. Малиновського, 1 на користь держави (отримувач коштів: УК у м.Сєвєродон./Луган.апел.суд/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37944909, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: 0028 , Код класифікації доходів бюджету 22030101), судові витрати у розмірі 1629 грн.26 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2019 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді: В.В. Кострицький

А.В. Яресько