РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2019 року року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Мартьяновій С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, -

в с т а н о в и в:

патентний повірений ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 20 мінімальних розмірів заробітних плат. Свої вимоги мотивував тим, що позивач ОСОБА_1 одна з найбільш знаменитих українських художниць, яка має свій неповторний стиль, а її твори вирізняються з-поміж інших відомістю та пізнаваністю, характеризуються неповторним стилем виконання та абсолютним позитивом. 22.03.2015 року представник позивача виявив, що у мережі Інтернет відповідач пропонує до продажу картини Євгенії Гапчинської. Так, представник позивача звернувся до ФОП ОСОБА_2 із проханням придбати картину художниці. Доставка придбаного товару здійснювалась «Новою поштою» у місто Рівне на 8 відділення на прізвище ОСОБА_4 . Позивач стверджує, що згаданий вище товар є контрафактною продукцією, оскільки повністю відтворює твір образотворчого мистецтва позивача під назвою « ОСОБА_5 с салом...», яка була створена позивачем у 2008 році, без дозволу останньої. Дане виробництво та розповсюдження контрафактних примірників творів є грубим порушення прав позивача та чинного законодавства. Контрафактна продукція підлягає вилученню, а порушники зобов`язані виплатили компенсація правовласнику замість відшкодування завданих збитків. Просить суд захистити порушені ФОП ОСОБА_2 авторські права ОСОБА_1 шляхом стягнення з відповідача суму компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 64 000 гривень.

В попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним в позовній заяві. У дане судове засідання представник позивача не з`явився, однак скерував до суду клопотання, в якому просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просять такі задовольнити.

В попередніх судових засіданнях представник відповідача позовні вимоги заперечив, у задоволенні позову просить відмовити. У дане судове засідання представник відповідача не з`явився, однак скерував до суду клопотання, в якому просить справу розглядати у його відсутності, а також заперечення на позов, в якому просить відмовити в задоволенні такого.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

При розгляді справи судом встановлено, що приватною особою, ОСОБА_6 , за допомогою послуг ТзОВ «Нова пошта» відправлено, згідно опису картину із оголошеною вартістю 500 гривень, ОСОБА_7 .

Крім того, як вбачається із товарного чеку від 22.03.2015 року, була продана «Картина на полотні із підп. «Гапчинська» в кількості 1 шт. за ціною 600 гривень. Даний чек був завізований про оплату ФОП ОСОБА_2 .

Як зазначає у позові представник позивача, згадана у товарному чеку картина, є контрафактною продукцією, оскільки повністю відтворює твір образотворчого мистецтва позивача під назвою « ОСОБА_5 с салом...», яка була створена у 2008 році, при цьому суду згаданого контрафактного твору представником позивача представлено не було, натомість в матеріалах справи наявні лише копії товарного чеку та поштової накладної.

Статтею 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Згідно ст. 15 Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічне виконання і публічне сповіщення творів; публічну демонстрацію і публічний показ; будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; переклади творів; переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп`ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп`ютер; імпорт примірників творів. Цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ст. 440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Наданий відеозапис суд оцінює критично як підтвердження факту продажу та розповсюдження товару саме відповідачем. Так, позивач стверджує, що за адресою, де її представник забирав товар, однак даних власне, що це був її представник суду не надано. Товарний чек був виданий та підписаний не відповідачем. Крім того, на даному відеозаписі відповідач також не фігурує. Даний відеозапис був знятий без відому інших учасників, що є порушенням ст. 307 ЦК України, тому не може вважатись належним доказом на підтвердження доводів позову.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010 р. № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Позивач не довів належними та допустимими доказами, що саме відповідач порушив його авторські права.

Судом встановлено, що відповідач вчинив роздрук з електронного носія невстановленої особи. Відповідач виконав лише технічні дії щодо об`єктивації приватної фотографії з електронної форми у форму картини (друк на холсті) за замовленням клієнта.

Відповідач не пропонував для продажу картину, права на яку належать позивачеві. Доказів цього позивачем не надано.

Представлений позивачем розрахунковий чек не засвідчує факт продажу контрафактного примірнику твору, оскільки з нього не вбачається, яку саме дію здійснив відповідач - продаж картини чи роздрук наданого клієнтом зображення. Інших доказів позивачем не надано. Окрім того, оригінал чеку суду надано не було, на чеку відсутня печатка ФОП.

Відповідач як суб`єкт підприємницької діяльності не здійснює торгівлю творами образотворчого мистецтва. Згідно з витягом з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців основним видом діяльності відповідача є діяльність у сфері фотографії.

В матеріалах справи відсутні будь-які бухгалтерські документи відповідача, які могли б підтвердити, що ним здійснювалася закупівля та продаж творів образотворчого мистецтва - картин, авторські права на які належать позивачеві.

Відповідач працює під знаком для товарів і послуг ФОТОНОВА. Перелік послуг, які надає Відповідач, підтверджується інформацією з сайту відповідача, та прейскурантом послуг, серед яких немає продажу товарів, а є лише роздрук різноманітних фотографій (http://fotonova.com.ua/).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010 р. № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» виготовлювач видавничої продукції (типографія) здійснює лише технічні функції при виданні твору. Натомість видавець, що надав виготовлювачу видавничої продукції оригінал-макет твору для його друку, буде належним відповідачем у разі порушення прав автора твору. Тому відповідач здійснив лише технічні функції щодо роздруку твору на холсті на вимогу клієнта, особу якого відповідач не зобов`язаний встановлювати. Відповідач надав послугу невстановленій особі (клієнту). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Саме за договором про надання послуг, укладеним в усній формі між Відповідачем та його клієнтом було здійснено роздрук на холсті (послугу) фотоматеріалу, наданого клієнтом на електронному носії (флешці). Такий договір про надання послуг є публічним договором. Відповідно до ч.І ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч.І ст. 633 ЦК України підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

Відеозапис. представлений позивачем, також не засвідчує протиправних дій відповідача, оскільки з нього вбачається, що одна особа (не позивач) здійснила поштове відправлення іншій особі (не відповідачу). З відеозапису вбачається, що особи, які одержують поштове відправлення, двічі стверджують саме про друк картини (а не про її продаж). Окрім того, позивачем не доведено, що картина, яку було надіслано вказаним поштовим відправленням,є саме тією картиною, роздрук якої здійснено відповідачем на вимогу невстановленої особи. Тому відеозапис не засвідчує протиправних дій відповідача щодо порушення авторських прав позивача. З наданого позивачем відеозапису неможливо однозначно встановити і час та дату проведення зйомки.

Крім цього, позивачем не доведено факт розповсюдження відповідачем картин, авторські права на які належать позивачеві, на що було посилання у позовній заяві.

Згідно ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» розповсюдження об`єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об`єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об`єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

У свою чергу, ні відеозаписом, ні іншими доказами позивачем не зафіксовано і не доведено, що твір образотворчого мистецтва, який, на думку позивача, є предметом спору, будь-яким чином пропонувався до продажу відповідачем невстановленому колу осіб. Позивач не надав жодних доказів пропонування відповідачем картин і в мережі Інтернет, про що зазначав у своїй позовній заяві. Тому і факту розповсюдження такого товару теж не могло бути, оскільки жодної картини відповідач не пропонував до продажу покупцям.

Відправником поштового відправлення є ОСОБА_8 , що підтверджується Експрес-накладною №5643. Вмістом цього поштового відправлення був певний твір образотворчого мистецтва та копія розрахункового чеку.

Тотожність даного твору і твору, на який належать авторські права позивачеві останнім не доведено.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010 р. № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб`єктів авторських прав і (або) суміжних прав. У зв`язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону N 3792-ХІІ); шкоди, завданої суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Позивач не довів тотожність твору, який було роздруковано відповідачем на вимогу клієнта, і твору, на який авторські права належать позивачеві. Вирішення питання про те, чи відбулося використання спірного твору шляхом його відтворення (повністю або частково) та чи мало місце створення похідного твору як самостійного об`єкта авторського права потребує спеціальних знань, а отже призначення судової експертизи, клопотання про яке позивачем не заявлялося.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010 р. № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» при вирішенні питання про призначення судової експертизи суди повинні керуватися статтями 143 - 150 ЦПК ( 1618-15 ), Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-ХІІ ( 4038-12 ) "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 ( г0705-98 ) (у редакції наказу Міністерства юстиції України від ЗО грудня 2004 року N 144/5) ( г0061-05 ), та враховувати роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 1997 року N 8 ( у0008700-97 ) "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", з урахуванням особливостей правового регулювання захисту прав на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав.

Інших доказів виготовлення та розповсюдження відповідачем творів, авторські права на які належать позивачеві, не надано.

Відтак, позивач не довів належними доказами тотожності об`єкта, який було на думку позивача роздруковано відповідачем, і об`єкта (картини), права на який належать позивачеві. В суд представлені нечитабельні копії обох об`єктів. Оригінал твору, як і оригінал роздрукованої відповідачем картини суду не представлено. Тому суд позбавлений можливості встановити тотожність цих об`єктів.

Положенням ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

З наведених міркувань та керуючись ст. ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 206, 264, 265, 268, 274, 275, 279ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Повний текст рішення виготовлено 27.12.2019 року.

Суддя Мартьянова С.М.