Справа № 462/7558/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2028/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Мікуш Ю.Р.,
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
секретар: Іванова О.О.
з участю заявника ОСОБА_1 , представника Адміністрації Державної прикордонної служби Фельпель І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Львові апеляційну скаргу особи, що не брала участі у справі Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 28.11.2018 року звернувся до суду з заявою , в якій зазначив, що він на підставі виклику начальника Київського військового ліцею, відповідно до наказу Бершадського районного військового комісара з липня 1993 року був направлений для здачі вступних екзаменів в розпорядження начальника Київського військового ліцею. Київський військовий ліцей було створено на базі Київського суворовського військового училища відповідно до вимог п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 490 від 19.08.1992 «Про реформу системи військової освіти», який відносився до системи військової освіти Міністерства оборони України, тобто мав статус військового навчального закладу. Київський

військовий ліцей у своїй діяльності керувався Тимчасовим Статутом Збройних Сил України, види забезпечення здійснювалось на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.1993 №419 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», наказу Міністра оборони України від 22.07.1993 №161 «Про введення в діючих норм продовольчих пайків для військовослужбовців

збройних Сил України». 24 серпня 1993 року він був зарахований на навчання до Київського

військового ліцею, в якому навчався до 16 червня 1995 року. Після закінчення навчання, відповідно до розподілу та державного замовлення на навчання його документи були направлені для здачі вступних іспитів до Академії Прикордонних військ України імені Богдана Хмельницького. На підставі діючих на той час нормативних актів він , вступаючи до Київського військового ліцею,розраховував на відповідний статус військовослужбовця. Однак при розрахунку вислуги років військової служби йому не врахували період військової служби навчання у Київському військовому ліцеї. Зарахування до вислуги років військової служби неврахованих періодів необхідно для внесення змін до особової справи та перерахунку надбавки за вислугу років . Також встановлення цього юридичного факту вплине на порядок надання йому чергової відпустки, матиме вплив на умови нарахування пенсії. Просить суд встановити факт проходження ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової служби в період навчання у Київському військовому ліцеї з 24.08.1993 по 16.06.1995, відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992.

Оскаржуваним рішенням заяву задоволено.
Встановлено факт проходження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 військової служби в період навчання у Київському військовому ліцеї з 24.08.1993 року по 16.06.1995 року, відповідно до абзацу 4 частини 1 ст.24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992 року.
Рішення суду оскаржив представник особи, що не брала участі у справі Адміністрації Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням,оскільки таке ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням матеріального права. Стверджує, що суд вирішив питання про права ,свободи та інтереси Державної прикордонної служби, так як на час звернення з заявою заявник проходив в ній службу, а тому внесення змін в особову справу буде покладено саме на апелянта. Крім цього, зазначає, що на час навчання заявника у Київському військовому ліцеї імені І.Богуна діяв Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» у редакції від 25 березня 1992 року. Разом з тим, згідно визначення військової служби, передбаченого у ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону від 12 травня 1992 року), навчання у військових ліцеях до неї не відноситься. В мотивувальній частині рішення, судом зазначено, що представник заінтересованої особи у письмових поясненнях просив визнати факт навчання у Київському ліцеї у період з 24.08.1993 року по 16.06.1995 року, однак цей період у військовий строк не зараховувати. З огляду на зазначене судом встановлено, що на момент вступу до ліцею та перебуваючи на навчанні заявник отримав лише загальну середню освіту, не мав військових звань, не приймав військову присягу та не укладав контракт на проходження військової служби, який в обов`язковому порядку укладається курсантами. Таким чином навчання заявника у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна у розумінні наведених норм не є військовою службою. Аналогічна позиція викладена у постанові ВСУ від 16.04.2013 року у справі №21-107а13. Просить скасувати рішення суду.
У Відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що проходження ним військової служби в період навчання у Київському військовому ліцеї з 24.08.1993 року по 16.06.1995 року охоплюється періодом чинності абзацу 4 частини 1 ст.24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992 року. Крім цього, зазначає, що Адміністрація Державної прикордонної служби не була залучена до участі у справі,як заінтересована особа у зв`язку з тим, що Наказом Адміністрації №840 від 10 листопада 2006 року було затверджено Протокол №13 засідання Комісії Адміністрації щодо обчислення стажу безперервної військової служби для виплати надбавки де було визначено, що стаж безперервної військової служби ОСОБА_1 складає 13 років і 27 днів(з урахуванням навчання у Київському військовому ліцеї з 24.08.1993 року по 16.09.1995 року). Відтак, позиція апелянта була врахована при визначенні кола учасників справи та її права жодним чином не порушуються оскаржуваним рішенням. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Київський військовий ліцей імені Івана Богуна у Відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що Постановою КМУ №39, від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років , призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу , прапорщикам мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» не передбачено зарахування періоду навчання громадян у військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою до вислуги років військової служби. Тому просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення ,яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на військовій службі відмовити. Крім цього, вважає, що суду слід було залучити до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та надані докази, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Судом встановлено, що відповідно до архівної довідки Міністерства оборони України за № 8376 від 24.10.2005 року ОСОБА_1 за наказом №61 від 24.08.1993 року зачислений курсантом 4 взводу 6 роти на 1 курс Київського військового ліцею на підставі Директиви начальника Головного штабу МО України від 4.3.1993 р. №31 , вимог наказу МО 1981 №150.

З довідки Київського військового ліцею ім..Івана Богуна від 15.06.2006 року за №77 вбачається, що ОСОБА_1 навчався в період з 1993 року (наказ НЛ №61 від 24.08.1993 року) по 1995 рік (наказ НЛ №63 від 16.06.1995 року) в ліцеї, припис з військомату про направлення на навчання знищений встановленим порядком відповідно до наказу міністра оборони №225 від 1981 року (а.с.5).

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту проходження військової служби в період навчання у Київському військовому ліцеї з 24.08.1993 року по 16.06.1995 року стосується інтересів заявника.

Апеляційний суд цілком погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 5 Цивільного кодексу України встановлює, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9.02.1999 року № 1- рп/99 , до події,факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт,під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що діяла на час вступу заявника до Київського військового ліцею та всього періоду навчання у ньому, початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військового навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних. За приписами ст.25, що діяла на момент спірних правовідносин громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

У роз`ясненнях Міністерства юстиції України від 04.04.2006 року зазначається, що при нарахуванні вислуги років військовослужбовцям, які в період з 25 березня 1992 року по 31 липня 1999 року навчались у військових ліцеях, необхідно керуватись нормами Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону від 25 березня 1992 року. У разі наявності в особи припису , виданого військовим комісаріатом , період навчання у військових ліцеях з 25 березня 1992 року по 31 липня 1999 року зараховується до вислуги років для визначення розміру процентної надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки за безперервну військову службу.

Відповідно до Тимчасового положення про проходження військової служби громадянами України, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93, що діяло на час вступу заявника до Київського військового ліцею початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Як вбачається з матеріалів справи припис з військового комісаріату про направлення на навчання ОСОБА_1 знищений у встановленому законом порядку, а відтак останній для встановлення факту проходження військової служби звернувся з заявою до суду, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Адміністрація Державної прикордонної служби не була залучена о участі у справі, однак ухвалене рішення впливає на її права та інтереси.

Зазначені доводи, апеляційний суд вважає такими, що не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення з таких підстав.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Відтак встановлення факту проходження військової служби, стосується виключно прав та інтересів заявника та жодним чином не зачіпає прав та інтересів Адміністрації державної прикордонної служби України.
Як вбачається з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення такий потрібний заявнику для захисту його соціальних прав військовослужбовця, зокрема щодо нарахування набавки за вислугу років та призначення пенсії.
При розгляді даної справи судом встановлено, та не заперечується заінтересованою собою та апелянтом, що заявник ОСОБА_1 дійсно навчався у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна в період з 1993 року(наказ НЛ №61 від 24.08.1993 року по 1995 рік (наказ НЛ №63 від 16.06.1995 року), а відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що діяла на час вступу заявника до Київського військового ліцею та всього періоду навчання у ньому, початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військового навчального закладу (військового ліцею).
Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про підтвердження зазначеного факту, що відповідає ст.293 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч.3 ст.294 ЦПК України).
Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби Українизалишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Повний текст постанови складений 26 грудня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк