Справа № 713/1369/18
Провадження №2/713/20/19
РІШЕННЯ

іменем України

10.01.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря Мірчева О.І., за участю представника позивачки ОСОБА_1, за участю представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4, інтереси якої згідно договору представляє ОСОБА_1 до Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2, де третьою особою на стороні відповідачів є приватний нотаріус Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В., про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_4, інтереси якої згідно договору представляє ОСОБА_1, звернулася в суд з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом до відповідачів Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2, де третьою особою на стороні відповідачів є приватний нотаріус Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_11 року в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області померла ОСОБА_7. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок по АДРЕСА_1; житловий будинок по АДРЕСА_2; земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 загальною площею 1,4198 га (державний акт НОМЕР_3). На день смерті ОСОБА_7 проживала одиноко, власних дітей не мала, є її рідною сестрою, а тому спадкоємцями на день її смерті були - вона та її рідний брат ОСОБА_8. За її заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. відкрита спадкова справа щодо спадкування за законом за померлою ОСОБА_7.

Її рідний брат, ОСОБА_8 заяви про прийняття спадщини за ОСОБА_7 до перебігу строку прийняття спадщини не подавав, станом на день її звернення до суду він помер. Отже, вона є єдина спадкоємиця другої черги за законом.

Зазначила, що звернулася до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та запропоновано отримати підтвердження родинних зв'язків із ОСОБА_7 з органів РАЦСу. Проведеною за зверненням уповноваженого нею представника перевіркою державного реєстру актів цивільного стану громадян встановлено що будь-яка інформації щодо актового запису про народження ОСОБА_7 відсутня, книги державної реєстрації про народження за 1937 - 1943 роки за зазначеним населеним пунктом збереглися частково. Таким чином, родинні відносини з ОСОБА_7 будь-якими актами цивільного стану громадян, за винятком відхиленої приватним нотаріусом посвідки про народження серія НОМЕР_4, підтвердити не видається можливим. Вказаний факт можуть підтвердити свідки.

Крім цього, при відмові приватним нотаріусом Штефюк Н.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1, через відсутність документів, які посвідчують право власності ОСОБА_7 на вказаний об'єкт нерухомості. Будівництво вказаного будинку було здійснено ОСОБА_7 на підставі дозволу наданого останній рішенням виконавчого комітету Замостянської сільської ради н/д від 20.07.1990 року на відведеній під забудову земельній ділянці загальною площею 0,08 га та у відповідності до розробленого та затвердженого рішенням виконавчого комітету Вижницької районної ради н/д №55 від 14.11.1990 року будівельного паспорту. Однак, здійснивши будівництво вказаної будівлі упродовж 1990 року, ОСОБА_7 даний житловий будинок в експлуатацію не здала та правовстановлюючий документ на вказаний об'єкт нерухомості не одержала та відповідно не зареєструвала.

Окрім цього, при відмові приватним нотаріусом Штефюк Н.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було усно повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно земельну ділянку загальною площею 1,4198 га, яка належала померлій ОСОБА_7 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 29.12.2012 року НОМЕР_5, а також на житловий будинок по АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_7 на підставі рішення Вижницького районного суду від 27.04.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.12.2005 року № 9232299, у зв'язку із наявністю заповіту ОСОБА_7 від 22.10.2007 року щодо заповідання майнових прав на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, здійснене ОСОБА_7 у заповіті особисте розпорядження щодо заповідання на випадок смерті ОСОБА_2 частини спадкового майна - земельної ділянки, яка належить їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_7 від 28.01.1997 року, виданого на підставі рішення Вижницької РДА від 05.02.1997 року, на момент відкриття спадщини втратило силу, оскільки право власності ОСОБА_7 на вказаний об'єкт цивільних прав було припинено та останньою одержано право власності на новий об'єкт цивільних прав - земельну ділянку площею 1,4198 га, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 29.12.2012 року. Вважає, що відповідно до ч.4 ст.1236 ЦК України заповіт ОСОБА_7 щодо заповідання на випадок смерті ОСОБА_2 прав на земельну ділянку, що посвідчуються Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_7 від 28.01.1997 року, на момент відкриття спадщини - є не чинним. Таким чином, наявні підстави для захисту її прав в судовому порядку та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 1,4198 га, яка належала померлій ОСОБА_7 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 29.12.2012 року № НОМЕР_6. З аналогічних підстав, підлягає захисту в судовому порядку її право власності на житловий будинок по вулиці Шевченка № 47 в с. Слобода- Банилів Вижницького району, який належав ОСОБА_7

Просить встановити факт родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, встановивши, що ОСОБА_7 є рідною сестрою ОСОБА_4 Визнати за ОСОБА_4, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_7. Визнати за ОСОБА_4, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2, який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_7. Визнати за ОСОБА_4, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4198 га, кадастровий номер НОМЕР_2, належну ОСОБА_7 на підставі акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8 від 29.12.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №09796, в порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_4 не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, послався на обставини викладені в позові, підтримав письмові пояснення та відповідь на відзив, просив позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Слобода-Банилівської сільської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Слобода-Банилівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав відзив, де зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_4 не визнає, позивачем не надано доказів неможливості встановлення факту родинних відносин шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану через органи РАЦСу, неможливості розгляду справи в порядку окремого провадження у зв'язку із наявністю спору про право. Позивач зазначає, що вона та її брат ОСОБА_8 є спадкоємцями другої черги, не зазначає чи наявні чи відсутні інші спадкоємці другої черги, які також мають право на спадкування. Позивач стверджує, що за її заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. відкрита спадкова справа щодо спадкування за законом за померлою ОСОБА_7, однак доказів реєстрації її заяви в Спадковому реєстрі, а звідси і своєчасного прийняття нею спадщини позивачем до позовної заяви не надано. Доказів того, що ОСОБА_8 помер і не прийняв спадщину до позовної заяви не додано, відомостей про його спадкоємців, до яких переходить право на прийняття належної йому частки у спадщині у порядку спадкової трансмісії. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які підтверджують неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житлові будинки в нотаріальній конторі, а заявлений позов є передчасним, оскільки Позивач не надав доказів прийняття спадщини, а звідси і можливості звертатися до суду з даним позовом. Зазначив, що заповіт від 22 жовтня 2007 року є чинним на даний час, він не змінений і не скасований спадкодавцем ОСОБА_7 за життя, в ньому чітко визначено волевиявлення померлої щодо заповітного розпорядження своєю земельною ділянкою площею 1,4198 га, що розташована в м.Вашківці, Вижницького району Чернівецької області, на користь ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 отримала за життя, і підтверджувалось Сертифікатом на право власності земельну ділянку, виданого Вижницькою районною державною адміністрацією 28 січня 1997 року, і не припинялось внаслідок зміни правовстановлюючого документа на державний акт про право на земельну ділянку серія НОМЕР_8, виданого 29.12.2012 року відділом Держкомзему у Вижницькому району Чернівецької області, який був виданий за життя ОСОБА_7 внаслідок виділу земельної ділянки в натурі. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікат про право на земельну частку (пай) отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі на місцевості відповідно до законодавства. Сертифікати про право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Такий спосіб захисту цивільних прав як визнання заповіту не чинним, діючим цивільним законодавством відповідно до ст. 16 ЦК України, та в розумінні ст. 1247, 1257 ЦК України, не передбачено, відповідно підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Відповідачу ОСОБА_2 не зрозуміло, яке він відношення має до спадщина, що переходить до Позивача, за законом, оскільки заповітом від 22.10.2007 охоплюється лише земельна ділянка, а звідси і можливість стягнення з нього судових витрат по позовних вимогах, які не мають до нього жодного відношення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, підтримала письмовий відзив, просила в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, підтвердили факт родинних відносин між померлою ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4, як рідних сестер.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_3, допитаних свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 обґрунтований і підлягає частковому задоволенню.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_11 року померла - ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_9, виданого ІНФОРМАЦІЯ_11 року виконавчим комітетом Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №09.

Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме:

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1;

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2;

земельна ділянка площею 1,4198 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту, Вашківецької сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер НОМЕР_2.

З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ.«А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, 1990 року побудови, вартістю 577069,00 грн.

З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ.«А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 1928 року побудови, вартістю 4302,00 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.04.2005 року визнано за ОСОБА_7 право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили.

З копії висновку про вартість майна від 27.02.2018 року вбачається, що ринкова вартість об'єкту оцінки (проведена порівняльним методом) житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності покійній ОСОБА_7, станом на 27 лютого 2018 року становить 49572,00 грн.

З довідки-характеристики виданої Вижницьким РБТІ №3/30 від 07.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_7 була власником житлового будинку, літ.А, загальною площею 32,20 кв.м., житловою площею 15,80 кв.м., з належними до нього надвірними будівлями сарай літ.Б, сарай літ.В, який розташований в АДРЕСА_2 на підставі рішення сесії сільської ради VI скликання №36-12/12 від 25.05.2012 року.

На підтвердження позивачкою ОСОБА_4 позовних вимог щодо встановлення факту родинних відносин надано наступні докази:

Копія посвідки про народження ОСОБА_7, Серія НОМЕР_10 виданої Вашківським бюро ЗАГС, актовий запис №3 від 02.02.1940 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_12 року в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, народилась ОСОБА_7, батьками якої є ОСОБА_21, ОСОБА_13.

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_14, Серія НОМЕР_11, виданого 23.02.1966 року в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14 з даних якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_13 року в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14 вбачається, що народилась ОСОБА_14, батьками якої є ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Копія свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_12, виданого 09.03.1973 року в м.Чернівці, актовий запис №581 вбачається, що ОСОБА_15 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб 09.03.1970 року, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_15.

Копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №9 від 11.05.2018 року з даних якого вбачається, що за результатами проведеної перевірки актовий запис про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, не виявлено. Книги державної реєстрації актів про народження за 1937-1943 роки за зазначеним населеним пунктом збереглися частково.

Довідка Слобода-Банилівської сільської ради №120 від 21.12.2017 року з даних якої вбачається, що ОСОБА_7, на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 року зареєстрована та проживала у власному будинку в АДРЕСА_2 Разом з нею на день смерті ніхто не був зареєстрований, та не проживав. За наявними фактичними даними виконкому Слобода-Банилівської сільської ради спадкоємцями за законом 1-ої черги є її рідний брат ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та рідна сестра ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. Відомостей про коло інших спадкоємців виконкому сільської ради невідомо.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт родинних відносин між померлою ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_7 та позивачкою ОСОБА_4, як рідних сестер.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт родинних відносин між померлою ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_7 та позивачкою ОСОБА_4, як рідних сестер, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення факту родинних відносин необхідно позивачці для оформлення спадкових прав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивачки ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2, судом встановлено наступне.

При зверненні з даним позовом до суду позивачка посилається на загальні вимоги щодо спадкування за законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу..

Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

З матеріалів спадкової справи №78/2017 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_7 вбачається, що 21 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, зазначивши, що крім неї спадкоємцем другої черги за законом, є брат ОСОБА_8, який проживає в с.Брусниця, Кіцманського району. 25.12.2017 року приватним нотаріусом Штефюк Н.В. направлено повідомлення ОСОБА_8 щодо його права на частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_7, однак у встановлений законом термін ОСОБА_8 спадщину не прийняв, оскільки заяви до нотаріальної контори не подав.

З довідки Брусницької сільської ради №268 від 07.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_8, який мешкав в с.Брусниця по вулиці Брусницькій, Кіцманського району Чернівецької області - помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, а/з №20 від 12.04.2018 року. ОСОБА_8 не звертався до виконавчого комітету із заявами стосовно спадщини після смерті рідної сестри ОСОБА_7 У ОСОБА_8 є рідний син - ОСОБА_16, 1960 року народження, який проживає в АДРЕСА_1.

З відповіді приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. №175/02-14/78-2017 від 04.06.2017 року вбачається, що приватним нотаріусом повідомлено ОСОБА_4 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ст.1262 ЦК України після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 року, оскільки не доказано родинний зв'язок з спадкодавцем.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Як видно з представлених доказів, житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2, по плану забудови під літ. «А» - 1990 року побудови та житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 по плану забудови під літ. «А» - 1928 року побудови знаходяться в сільському населеному пункті, придатність житлових будинків для проживання ніким не оспорюється.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об'єктів нерухомості є необов'язковим.

Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що:

позивачка ОСОБА_17 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_7;

позивачка ОСОБА_17 у встановлений законом шестимісячний термін звернулась до приватного нотаріуса Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_18;

крім позивачки ОСОБА_17 спадкоємцем за законом другої черги був ОСОБА_8, рідний брат померлої, який спадщину після смерті ОСОБА_18 не прийняв, ІНФОРМАЦІЯ_10 року - помер, інших осіб, які мають право на обов'язкову частку не має;

позивачці ОСОБА_17 приватним нотаріусом не видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 року, оскільки не підтверджено родинний зв'язок з спадкодавцем.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що існують об'єктивні обставини, які перешкоджають у видачі нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за законом, а тому підлягають судовому захисту і позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі.

Що стосується позовних вимог позивачки ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4198 га, кадастровий номер НОМЕР_2, судом встановлено наступне.

За життя, а саме 22 жовтня 2007 року ОСОБА_18 залишила розпорядження, а саме, земельну ділянку площею 2,0 га, що розташована в м.Вашківці, Вижницького району Чернівецької області, належну їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії НОМЕР_7, виданого Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області 28.01.1997 року на підставі рішення №71 Вижницької райдержадміністрації від 05.02.1997 року, заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 22.10.2007 року приватним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Штефюк Н.В., зареєстровано в реєстрі за №8757.

Відповідач ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом, 12.02.2018 року подав до приватного нотаріуса Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, яка складається із земельної ділянки площею 2,0 га, що розташована на території м.Вашківці, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією заяви.

З копії державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_8 від 29.12.2012 року вбачається, що ОСОБА_7 була власником земельної ділянки, площею 1,4198 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за межами населеного пункту Вашковецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, виданого на підставі розпорядження Вижницької РДА №177 від 15.03.20112 року.

На спростування позовних вимог стосовно визнання права власності на земельну ділянку за позивачкою ОСОБА_4 та на підтвердження заперечень проти позову представником відповідача було надано наступні докази.

Відповідь відділу у Вижницькому районі Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області №0-24-0.170-1962/101-18 від 31.10.2018 року з даних якої вбачається, що відповідно до п.6 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_8 від 29.12.2012 року. Копія розпорядження надається із технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колгоспу ім..О.Кобилянської на території Вашківецької міської ради.

Копію розпорядження Вижницької РДА №177 від 15.03.2012 року «Про затвердження технічної документації про передачі земельних часток (паїв)в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_22.» з даних якого вбачається, що розпорядженням затверджено ОСОБА_7, яка проживає в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, технічну документацію по передачі земельних часток (паїв)в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колгоспу ім.О.Кобилянської на території Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, за межами населеного пункту. Надано безоплатно у власність земельну ділянку ОСОБА_7 площею 1,4198 га (рілля) із земель запасу Вашківецької міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться за межами населеного пункту.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

На підставі ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1, 2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно ст.3 ЦК України у якості засад цивільного законодавства визнано неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до вимог ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

У відповідності до ст.152 ч.3 п.а ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав.

Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Статтею 3 Закону визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради чи районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до положень п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що:

ОСОБА_7, була членом колгоспу «ім.О.Кобилянської», її право на земельну частку (пай) було підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серії НОМЕР_7, виданого Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області 28.01.1997 року на підставі рішення №71 Вижницької райдержадміністрації від 05.02.1997 року;

при посвідченні заповіту станом на 22 жовтня 2007 року ОСОБА_7, не зверталась із заявою про виділення належної їй частки у натурі;

в заповіті ОСОБА_7 вказала, що заповідає ОСОБА_2 саме земельну ділянку, яка на той час не була виділена в натурі, а не право на частку (пай);

15.03.2012 року ОСОБА_7 розпорядженням Вижницької РДА №177 від 15.03.2012 року було затверджено технічну документацію про передачу земельної частки (паю)в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колгоспу ім.О.Кобилянської на території Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, за межами населеного пункту, а саме земельну ділянку площею 1,4198 га (рілля), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

29.12.2012 року ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_8;

інших земельних ділянок ОСОБА_7 у власності не мала.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме, земельну ділянку площею 1,4198 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за межами населеного пункту Вашковецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, оскільки на думку суду спадкодавець ОСОБА_7 залишаючи заповітне розпорядження заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку, а не право на частку (пай), яку за життя оформила у встановленому законом порядку та отримала державний акт, що є її правом, інших земельних ділянок у власності не мала, заповіт є чинним, в судовому порядку його недійсність не встановлена, а тому право на спадкування вказаної земельної ділянки має право особа, яка зазначена в заповіті, а саме ОСОБА_2

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4198 га, кадастровий номер НОМЕР_2, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1, п.3, ч.2 ч.10 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

У зв'язку з викладеним, суд стягує з відповідача Слобода-Банилівської сільської ради на користь позивачки ОСОБА_4 понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 6971,21 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Позивачкою ОСОБА_4 при подачі позову до суду визначено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в сумі 12000,00 грн. та надано договір про надання правової допомоги від 02.01.2018 року між адвокатами ОСОБА_1, ОСОБА_20 та позивачкою ОСОБА_4

На підтвердження понесених позивачкою судових витрат за надання правничої допомоги, представником позивачки не надано жодних документів (додаток до договору із зазначенням суми гонорару адвоката, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних правових норм, суд приходить до висновку, що в стягненні з відповідачів на користь позивачки судових витрат необхідно відмовити.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 під час судових дебатів подано розрахунок витрат по договору №49 від 08.10.2018 року, який міститься в матеріалах справи, що становлять 5000,00 грн., однак вказані витрати не підтверджені оригіналами документів, тобто належними та допустимими доказами, а тому не підлягають стягненню з позивачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 16, 392, 1216-1218, 1223, 1225, 1233, 1258, 1262, 1268 ЦК України, ст.ст.1, 27, 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 82 ч.4, 133, 137, 141, 258-265, 315, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, та померлою ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_7, як рідних сестер.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, (РНОКПП - НОМЕР_1), зареєстрованої та жительки АДРЕСА_3, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, (РНОКПП - НОМЕР_1), зареєстрованої та жительки АДРЕСА_3, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2, який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_7.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області (59215, с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області), на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, (РНОКПП - НОМЕР_1), зареєстрованої та жительки АДРЕСА_4, судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 6971 (Шість тисяч дев'ятсот сімдесят одну) гривню 21 (Двадцять одну) копійку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич