Постанова

Іменем України

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 126/3325/16-ц

провадження № 61-36382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Бершадська міська рада Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року у складі судді Гуцола В. І. та постанову Апеляційного суду Вінницької області

від 11 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О., Кучевського П. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бершадської міської ради Вінницької області про встановлення юридичного факту проживання та визнання права власності за набувальною давністю.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що у 1985 році її брат

ОСОБА_2 осліп, унаслідок чого потребував постійної сторонньої допомоги, яку до дня його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вона надавала.

З 2000 року ОСОБА_2 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснюючи заходи спрямовані на прийняття спадщини після смерті брата, вона не виявила правовстановлюючих документів на житловий будинок, а тому звернулася з відповідним запитом до Бершадської міської ради Вінницької області, з відповіді на який від 26 серпня 2016 року, їй стало відомо, що будинок по АДРЕСА_1 належить Бершадській міській раді Вінницької області на підставі договору купівлі-продажу від 08 травня 2001 року та знаходиться на балансі міської ради, відомості про передачу спірного будинку ОСОБА_2 відсутні.

Посилаючись на те, що з 2000 року вона здійснювала догляд за вказаним будинком та прибудинковою територією, оплачувала комунальні платежі, а також на те, що відповідач заперечує факт володіння та користування спірним житловим приміщенням її братом ОСОБА_2 , позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: встановити факт володіння (користування) ОСОБА_2 житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з початку 2000 року по

07 листопада 2014 року; визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику відмовлено. Набуття права власності на майно за набувальною давністю неможливе, якщо існує титульне володіння, тобто особа володіє майном на певній правовій підставі, навіть оформленій неповністю правильно. Оскільки судом встановлено, що після придбання відповідачем спірного житла воно було позачергово надано ОСОБА_2 на умовах житлового найму, хоча і з порушенням порядку його надання, а саме без рішення міської ради про надання житла та без видачі ордера, який припинено 07 листопада 2014 року у зв`язку зі смертю наймача ( ОСОБА_2 ), та за відсутності доказів на підтвердження користування позивачем спірним житлом після закінчення строку дії договору житлового найму протягом п`ятнадцять років, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок у порядку статті 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Оскільки у судовому порядку можуть бути встановлені лише факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, тоді як встановлення факту володіння (користування) ОСОБА_2 житловим приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не тягне для його спадкоємиці ОСОБА_3 будь-яких правових наслідків, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для задоволення зазначених вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 11 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року у частині відмови у визнанні права власності за набувальною давністю та ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

У іншій частині рішення Бершадського районного суду Вінницької області

від 23 січня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що вирішуючи спір у частині вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд першої інстанції безпідставно послався на наявність договору житлового найму, укладеного між Бершадською міською радою Вінницької області та ОСОБА_2 , докази на підтвердження існування якого у матеріалах справи відсутні. Крім того, згідно з повідомленням відповідача від 07 вересня 2017 року № 946, будь-які документи щодо передачі ОСОБА_2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах житлового найму, оренди чи власності - відсутні, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційний суд також зауважив, що наявні у матеріалах справи докази обгрунтовано свідчать про те, що місцем проживання позивача у спірний період зареєстрованим місцем проживання заявника було: АДРЕСА_2 , що спростовує посилання на те, що вона володіла спірним житловим будинком понад десять років.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скаргаОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року і постанову Апеляційного суду Вінницької області

від 30 травня 2018 року, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що відмовляючи у задоволенні вимог про визнання права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 , на момент його смерті фактично проживала разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , та продовжила проживати у спірному житлі після його смерті, а тому ураховуючи положення частини другої статті 344 ЦК України, до часу безперервного добросовісного володіння нею чужим майном, необхідно приєднати увесь час, протягом якого цим майном володів

ОСОБА_2 , спадкоємцем якого вона є.

Набуваючи у володіння спірний житловий будинок взамін знищеного внаслідок пожежі житла, спадкодавець, не мав жодного сумніву у добросовісності та правомірності підстав набуття ним права на житло, з огляду на вади зору сприймав даний факт виключно зі слів працівників органу місцевого самоврядування та попереднього власника житлового приміщення, і не мав об`єктивної можливості захистити своє право на житло, зокрема щодо належного оформлення за ним наданого відповідачем житла.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у визнанні права власності за набувальною давністю, апеляційний суд залишив поза увагою, обгрунтованість вимог про встановлення факту володіння (користування) ОСОБА_2 житловим приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 2000 року по

07 листопада 2014 року ураховуючи, що від встановлення такого залежить правомірність приєднання до часу її добросовісного володіння таким майном, також часу добросовісного володіння цим майном спадкодавцем.

Касаційна скарга ОСОБА_1 містить клопотання про виклик заявника у судове засідання з розгляду касаційної скарги на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи у судове засідання суд вирішує з урахуванням конкретних обставин справи та встановленої необхідності надання пояснень учасниками справи.

Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 31 березня 2000 року унаслідок пожежі, вогнем пошкоджено частину покриття та перекриття житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживав ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що після пожежі частина житлового будинку, у якому проживав ОСОБА_2 , не підлягала ремонту, рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради Вінницької області від 29 березня 2001 року № 28, виділено грошові кошти для придбання частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно договору купівлі-продажу від 08 травня 2001 року ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_5 , продав, а Бершадська міська рада Вінницької області, в особі голови Киселя М. П., придбала житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради Вінницької області

від липня 2001 року № 70, будинок АДРЕСА_1 прийнято на баланс Бершадської міської ради Вінницької області.

Згідно з реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за територіальною громадою міста Бершадь в особі Бершадської міської ради Вінницької області на праві колективної власності.

У вказаному будинку з моменту його набуття у власність відповідачем проживав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , висновків судів першої, у незмінній після апеляційного перегляду частині, та апеляційної інстанцій не спростовують.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, що: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна у її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю можливо лише за наявності у сукупності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервний строк володіння ним.

Аналіз поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, дає підстави для висновку, що добросовісність, як одна із засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужими майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у визнанні права власності за набувальною давністю та ухвалюючи у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не довела наявності підстав для набуття нею права власності на спірне нерухоме майно за давністю володіння, оскільки позивач, як і спадкодавець ОСОБА_2 , не можуть вважатися добросовісними набувачами спірного житлового будинку, оскільки його власником є територіальна громада міста Бершадь в особі Бершадської міської ради Вінницької області,тривалий час проживання, відкритість і безперервність володіння та утримання нерухомого майна не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 не знав, що право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за територіальною громадою міста Бершадь в особі Бершадської міської ради Вінницької області на праві колективної власності, в силу вад зору не міг пересвідчитися у законності підстав набуття права на зазначене майно, а тому вважав, що набув його у власність, взамін знищеного пожежею житла, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира, у тому числі станом на початковий момент набуття її у володіння ОСОБА_2 , не мала власника і вибула з комунальної власності або ж, що вона є безхазяйною.

Той факт, що за життя ОСОБА_2 не цікавився на якій правовій підставі він користується житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , а також не знав, що власником цього нерухомого майна є територіальна громада міста Бершадь в особі Бершадської міської ради Вінницької області, не спростовують правильність судів попередніх інстанцій, оскільки грунтуються на припущеннях.

Правильними є і висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо встановлення факту володіння (користування) ОСОБА_2 житловим приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з 2000 року по 07 листопада 2014 року, оскільки зазначене не тягне за собою виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав для позивача, і такий юридичний факт за померлою особою встановлено бути не може.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених ними обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судами, які їх обгрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд першої інстанції, у незмінній після апеляційного перегляду частині, та суд апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну оцінку зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенніклопотання про участь усудовому засіданні.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року, у незмінній після апеляційного перегляду частині, та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

С. О. Погрібний

В. В. Яремко