РІШЕННЯ

іменем України

14 червня 2019 рокуСправа №451/778/19
Провадження № 2/451/730/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/778/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Радехівської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

встановив:

29 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В позовній заяві зазначає, що вона та відповідач, ОСОБА_2 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 травня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 , виданим Радехівським районним відділом ЗАГС Львівської області від 01 травня 1993 року. Перебуваючи у шлюбі у них народилось двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що засвідчується випискою з архіву реєстрації актів громадянського стану м.Коімбра, що в республіці Португалія, перекладеного з португальської мови на українську (на день подання позову досяг 16 років), та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що засвідчується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим відділом РАЦС Радехівського районного управління юстиції Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н . З 2013 року відповідач не приймає жодної участі у вихованні дітей, не піклується про них, не цікавиться їх станом здоров`я та навчанням. На день подання позову відповідач перебуває в розшуку і жодної можливості з ним контактувати у неї немає можливості. На даний час позивач має бажання та можливість для організації спільної з дітьми поїздки за кордон для відпочинку та культурного розвитку. в Польщі та Чехії де постійно проживають друзі позивача, яких вони планують відвідати. Однак, дочку неможливо вивезти за кордон без згоди та супроводу другого з батьків (син на день подання позову досяг 16-ти річного віку). Таким чином, враховуючи, що у позасудовому порядку із відповідачем неможливо вирішити питання про надання дозволу для тимчасового виїзду за кордон з дочкою, позивач змушена звернутись до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, ОСОБА_4 , за кордон без згоди батька в країни Євросоюзу в період з 01.07.2019 року по 31.08.2019 року.

Позивач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просила задовольнити позов, звертала увагу, що такий же дозвіл вона отримувала в 2016 та 2017 року та повертала дитину із за кордону.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, оскільки відповідно до довідки, виданої Радехівським ВП Червоноградського ВП ГУНП України у Львівській області 13.06.2019 року №3031, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оголошений в розшук. На даний час місце перебування останнього невідоме.

Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, подала суду заяву в якій підтримує позовні вимоги в інтересах дитини (а.с.20-21).

Вислухавши пояснення представника позивача, представника органу опіку і піклування, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить висновки про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Суд встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 уклали шлюб 01.05.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 від 01 травня 1993 року (а.с.8).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 і її батьками є ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с.9).

Дочка ОСОБА_4 зареєстрована разом із матір`ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26.04.2001 року, На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У відповідності до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У п.п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У ст.141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини.

Відповідно до п. 2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції «Про права людини», кожен має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дітей, визнають право дитини на користування найбільш досконалими послугами системи охорони здоров`я та засобами лікування хвороб і відновлення здоров`я, намагаються забезпечити, щоб жодна дитина не була позбавлення свого права на доступ до подібних послуг системи охорони здоров`я (ст.ст.6, 24 Конвенції).

Таким чином, законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки, виїзд дитини за межі України носить тимчасовий характер, в свою чергу, відповідач необґрунтовано обмежує права позивача на розвиток та організацію дозвілля дочки.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновки, що дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон буде сприяти гармонійному розвитку ОСОБА_4 і її адаптації у суспільстві, розширюватиме кругозір розвитку та буде відповідати інтересам дитини, а тому наявні усі підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасовий виїзд за межі України, в країни Євросоюзу без згоди батька ОСОБА_2 , в період з 01.07.2019 року по 31.08.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_1 , судовий збір в 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 19.06.2019 року.