КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року місто Київ.

Справа 373/1559/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1117/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Литвиненко Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року ( ухвалене у складі судді Керекези Я.І, інформація про дату складання повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В

Представник акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.08. 2013 року в розмірі 18603 грн. 10 к., що складається із заборгованості за кредитом - 4029 грн. 57 к., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6162 грн 57к., грн., пені - 7048 грн. 91 к., штрафу (фіксована частина) - 500 грн 00 к., штрафу ( процентна складова) - 862 грн 05 к. Також просила стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1762 грн. 00 к.

Посилалась, на те, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем 06.08.2013 року укладено кредитний договір № б/н, дія якого продовжувалась та відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн. 00к., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умови договору не виконав отримані в борг кошти не повернув.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року у задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду , 7 грудня 2018 року Литвиненко ОленаЛеонідівна в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

В апеляційній скарзі, посилалась на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, які мають значення для її вирішення.

Вказувала на те, що відповідач, підписуючи заяву від 06.08.2013 року, погодився зі всіма істотними умовами договору, які викладені в анкеті-заяві , умовах та правилах надання банківських послуг Приват Банк, з якими він попередньо ознайомився. Відповідач отримав кредитну картку, користувався коштами, проте умови договору не виконав, в повному обсязі кошти не повернув, відсотки не сплатив, проти задоволення позову в суді першої інстанції не заперечував.

Ухвалою від 22 грудня 2018 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач апеляційну скаргу отримав 28 грудня 2018 року.

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду, станом на 22 січня 2019 року не направив.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів ухвалила розглядадти справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факт укладення кредитного договору з відповідачем, та розмір заборгованості.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може, так як суд не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про не укладення між сторонами договору.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що 06.08.2013 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідно до умов якої оформив платіжну картку кредитка «Універсальна» (а.с. 11)

Факт отримання кредитної картки відповідачем також підтверджується фотокарткою останнього з отриманою кредитною карткою на а.с. 56.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли на момент підписання відповідачем анкети заяви, визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги (а.с. 11-27 ).

Пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, які передбачені договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій ( а.с. 22)

Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, є договором між відповідачем і Банком, про що свідчить підпис позивача у заяві.

До апеляційної скарги позивачем також долучена виписка по рахунку відповідача за перід 06.08.2013 року по 21.06.2018 року з якої вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, здійснюючи нею оплату товарів та послуг, здійснював погашення боргу та інші операції (а.с.51-53)

Апеляційний суд вважав можливим прийняти даний доказ на стадії апеляційного розгляду з огляду на те, що відповідач в районному суді жодним чином не заперечував, факт отримання ним в борг коштів, та факт укладення договору. При цьому відповідач, відповідно до зворотного повідомлення був обізнаний про те, що позивач висуває до нього вимоги іще 27 вересня 2018 року, проте до 08 листопада 2018 року будь-яких заперечень, щодо вимог банку до суду не направив.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши заяву від 06.08.2013 року, відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, і що разом із заявою це свідчить про укладення ним договору про надання банківських послуг, та підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» ПриватБанку (а.с.11).

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права, суду не надано доказів, що відповідач не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції , а відтак висновок суду першої інстанції про недоведеність укладення між сторонами кредитного договору не ґрунтується на нормах матеріального права та наявних в матеріалах справи доказах.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України у справі 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки фактичні обставини, які були предметом розгляду Верховного Суду України, та даної справи є різними. Крім того, Верховним Судом України у зазначеній справі був зроблений правовий висновок стосовно договору про збільшення строку позовної давності, та не містить висновку стосовно неможливості укладення кредитного договору у порядку ст. 634 ЦК України.

Відповідно до наданого позивачем виписки по рахунку вбачається, що відповідач неналежним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, припинив вносити щомісячні платежі з 02.08.2017 року, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості, зробленого позивачем, заборгованість відповідача станом на 21.06.2018 року становить суму - 18603 грн 10 к. за кредитним договором № б/н від 06 серпня 2013 року, яка складається з :

4029 грн 57 к. -тіло кредиту;

6162 грн 57к. - нарахованих відсотків за користування кредитом;

7048 грн 91к. - нарахованої пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 грн - штраф ( фіксована частина);

862 грн 05 к. - штраф ( процентна складова).

Відповідач на спростування вказаного розрахунку доводів не навів та доказів до районного суду та апеляційного суду не подавав, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними, та такими , що підлягають задоволенню в сумі, яка нарахована позивачем.

Посилання суду в рішенні на неможливість перевірити розрахунок за відсутності роз'яснень та доказів щодо принципу складення розрахунку не ґрунтуються на законі, оскільки відповідач не заперечував в суді проти такого розрахунку, а суд, відхиляючи наданий позивачем розрахунок, не встановив та не вказав, в чому саме такий розрахунок, не відповідає умовам договору.

Враховуючи викладене , та керуючись ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за не повного встановлення обставин справи, які мають значення для її вирішення, не відповідності висновків суду дійсним обставинам справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне, скасувавши рішення, - ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача заборгованості в розмірі, вказаному в розрахунку.

Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 4 405 грн. (з яких 1762 грн. судовий збір сплачений при подачі позову та 2643 грн. судовий збір сплачений до апеляційного суду).

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ЛитвиненкоОлени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором договором № б/н від 06 серпня 2013 року в сумі 18 603, 10 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот три грн. 10 коп.), що складається з :

4029 грн 57 к. -тіло кредиту;

6162 грн 57к. - нарахованих відсотків за користування кредитом;

7048 грн 91к. - нарахованої пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 грн - штраф ( фіксована частина);

862 грн 05 к. - штраф ( процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 4 405 грн. , з яких 1762 грн. судовий збір сплачений при подачі позову та 2643 грн. судовий збір сплачений до апеляційного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 22 січня 2019року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

Рубан С.М.