ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8420/19 Справа № 205/8392/17 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетрвоська від 07 червня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

АТ «ОТП Банк» у грудні 2017 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідачів виниклу заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов`язання за даним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Посилаючись на порушення умов договору з боку позичальника банк просить солідарно стягнути суму заборгованості з відповідачів.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетрвоська від 07 червня 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № ML-301/197/2007 від 22 червня 2007 року в розмірі 2 150,42 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 20 листопада 2017 року, становить 56 984,17 грн., з яких: 2 009,01 доларів США, що еквівалентно 53 236,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 141,41 доларів США, що еквівалентно 3 747,24 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 22 травня 2017 року по 19 листопада 2017 року. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подали апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність розрахунку заборгованості встановленим нормам закону, тому стягнення розміру заборгованості визначеної даним розрахунком є протиправним, оскільки банком не було доведено належним доказами про її існування.

АТ «ОТП Банк» надало відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню. Разом з відзивом банком було надано виписку по рахунку позичальника, завірену належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-302/197/2007 /а.с. 6-7, 8-13/.

Відповідно до пункту 2 частини 1 кредитного договору № ML-302/197/2007 банк надав ОСОБА_1 кредит на загальну суму 48 246,00 доларів США терміном по 22 червня 2017 року.

22 червня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 48 246,00 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 1 /а.с. 68/.

Пунктом 2 частини 1 кредитного договору № ML-302/197/2007 за користування грошовими коштами визначена фіксована процентної ставки у розмірі суми фіксованого відсотку у розмірі 13,99 % річних та FIDR.

Згідно положень ч. 1.7.2. Кредитного договору № ML-302/197/2007 Банк здійснює видачу кредиту Позичальнику однією сумою чи траншами згідно з Кредитною/ними заявкою/і Позичальника. Кредит надається однією сумою чи Траншами шляхом дебетував позичкового рахунку Позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в Кредитній заявці Позичальника.

Банком було надано кредит згідно Кредитної заявки від 22 червня 2007 року /а.с. 5/.

Згідно п. 1.5.1. Кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту сплата процентів здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим Договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором № ML-302/197/2007, 22 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-302/197/2007 /а.с. 15-16/.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору поруки, Поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання Позичальником його боргових зобов`язань перед Банком за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та Позичальник відповідають як солідарні боржники.

Згідно пунктів 2.1., 2.2., 2.3. Договору поруки, викладено суть і строк забезпеченого договором кредитних зобов`язань. Згідно п. 2.3. Договору поруки, Поручитель підтверджує, що від ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем.

В своїй апеляційній скарзі заявники посилаються на недоведеність банком існування заборгованості за кредитним договором, оскільки надані позивачем виписки по рахункам 2238, 2233, 2239 не можуть бути прийняті як належний доказ, оскільки умовами кредитного договору визначено внесення платежів на погашення кредиту на поточний рахунок НОМЕР_1 .

Однак, дані твердження колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до п.4 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій із фінансовими інструментами в банках України, затвердженою постановою правління Національного банку України №14 від 21 лютого 2018 року, банк під час здійснення операцій має право використовувати транзитні рахунки, рахунки кредиторської та дебіторської заборгованості відповідно до вимог програмного забезпечення за умовами подальшого відображення їх за відповідними рахунками з обліку певного фінансового інструменту.

Банк під час здійснення бухгалтерських проводок за операціями з фінансовими інструментами, визначених цією Інструкцією, використовує перелік згрупованих рахунків, у якому рахунки згруповані відповідно до їх призначення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги банком було надано відзив разом з яким також надано виписки з поточного рахунку позичальника НОМЕР_1 .

Відповідно до зазначеної виписки та розрахунку заборгованості судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 20 листопада 2017 року складає 56 984,17 грн., з яких: 2 009,01 доларів США, що еквівалентно 53 236,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 141,41 доларів США, що еквівалентно 3 747,24 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 22 травня 2017 року по 19 листопада 2017 року.

Посилання в апеляційній скарзі на повне погашення заборгованості з боку відповідача колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки заявником не було надано будь-яких доказів на підтвердження наведених обставин, зокрема, відповідачем не було надано суду платіжних доручень або квитанцій про сплату щомісячних платежів за кредитним договором, які би спростували наданих банком розрахунок заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2017 року позичальником було отримано довідку банку відповідно до якої кредитор повідомляє відповідача про існування заборгованості за кредитним договором станом на 15 вересня 2017 року у розмірі 2 098, 89 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 009,01, прострочених відсотків 23, 52 доларів США та прострочені відсотки нараховані на прострочене тіло кредиту у розмірі 66, 36 доларів США.

Однак, не погоджуючись з даною сумою заборгованості позичальником не було здійснено будь-яких дій щодо її оскарження та відновлення своїх порушених прав. Доказів того, що дана заборгованість була оскаржена в судовому порядку відповідачами надано не було. Разом тим, заперечуючи проти розміру заборгованості під час розгляду даної справи відповідачами не було надано будь-яких розрахунків заборгованості, клопотань про проведення судової експертизи щодо перевірки визначеного банком розміру боргу також не було заявлено, тобто будь-яких доказів які би могли спростувати розрахунок заборгованості наданий банком матеріали справи не містять.

З позову вбачається, що банком заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості станом на 20 листопада 2017 року у зв`язку з чим сума заборгованості за відсотками становить 141,41 доларів США, заборгованість за простроченим тілом кредиту відповідає той що також зазначена у вищевказаній довідці.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Згідно із вимогами ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

В силу ст.367 ЦПК України рішення суду переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в межах заявлених позовних вимог банку, в іншій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетрвоська від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко М.О. Макаров