Справа № 369/5443/18
Провадження № 2/369/815/19
РІШЕННЯ

Іменем України

01.02.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Головатюк В.В.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по пені по аліментам,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 455 грн. щомісячно, починаючи з 06 березня 2012 року. На підставі виконавчого листа державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, проводив часткову сплату аліментів, внаслідок чого станом на 02 травня 2018 року за ним утворилась заборгованість з виплати аліментів на утримання дитини у сумі 36 108,95 грн. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача. Відповідач працездатного віку, має працювати та отримує дохід, проте не виконує рішення суду. Згідно розрахунку сума неустойки за період з 06 березня 2012 року по 30 квітня 2018 року по сплаті аліментів на утримання дитини становить 10 969,40 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється погасити дану заборгованість.

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість по сплаті в розмірі 36 108,95 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 10 969,40 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

При розгляді справи позивачка подала заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 50-66). Вказала, що станом на 01 вересня 2018 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 33 193 грн. Оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання, тому має сплатити заборгованість та пеню за прострочення сплати аліментів. Розрахунок пені проведений на підставі правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року №572/1762/15ц. Тому пеня за період з 06 березня 2012 року по 01 вересня 2018 року становить 456 819,95 грн. Враховуючи, що розмір неустойки не може перевищувати сто відсотків заборгованості, тому відповідач має сплатити пеню в розмірі 66 386 грн.

Остаточно просила суд з ОСОБА_4 на її користь заборгованість по сплаті в розмірі 33 193 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 66 386 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2018 року відмовлено у прийнятті та повернуто заяву ОСОБА_3 про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог в частині вимог про стягнення додаткових витрат та збільшення розміру позовних вимог.

Не погоджуючись з позовом відповідач ОСОБА_4 подав письмовий відзив на позов. Вказав, що ним частково проводилась сплата аліментів, у довідці-розрахунку виконавця від 12 вересня 2018 року державним виконавцем не враховані всі сплати, які підтверджені банківськими квитанціями, а самі проплати виконавцем внесені зі слів позивачки навмисно для збільшення розміру суми заборгованості. Просив врахувати, що на виконання рішення суду він передавав кошти, але не брав жодних розписок про їх отримання. Купував речі доньці, продукти харчування та передавав їх посилками, коли працював за кордоном. По приїзду кошти віддавав наручно позивачці без жодних документальних підвтерджень. Сплатив аліментів за даний період приблизно 70 000 грн. У судове засідання позивачка не ходить та умисно уникає зустрічі з ним. Щодо стягнення пені також заперечував, вказавши, що пеня не може перевищувати суму заборгованості та може бути зменшений судом. При ухваленні рішення просив суд врахувати, що він не працює, має нерегулярні, мінливі заробітки. Його доходу часом не вистачає на речі першої необхідності. Також має на утриманні ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_7, 2013 року народження, та повнолітнього сина ОСОБА_5, 1996 року народження, який продовжує навчання. Вказав, що позивачка перешкоджає його зустрічам з донькою, налаштовує дитину проти нього. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справ і, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2012 року було стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_6, 2010 року народження, в розмірі 455 грн. щомісячно, починаючи з 06 березня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

З поданого судового рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_4 був присутній при розгляді справи про стягнення аліментів та заперечував проти задоволення позову.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-1603, який було подано позивачкою для примусового виконання до Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області та відкрито виконавче провадження відповідно до постанови ще 21 червня 2012 року.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 05 березня 2014 року начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ №1364 заборгованість ОСОБА_4 за період з березня 2012 року по лютий 2014 року становить 10 846,61 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 01 листопада 2016 року старшого державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ заборгованість ОСОБА_4 за період з березня 2014 року по 01 листопада 2016 року становить 18 200 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області Л.Ю. Сорохтей не виконано рішення суду по сплаті аліментів на утримання дитини, станом на 30 червня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 27 300 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області В.О. Дороніна не виконано рішення суду по сплаті аліментів на утримання дитини, станом на 01 вересня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 33 193 грн.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

При розрахунку заборгованості, суд бере до уваги подану позивачем довідку державного виконавця, якою визначено розмір заборгованості ОСОБА_4 за аліментами на утримання дитини станом на 01 вересня 2018 року - заборгованість складає 33 193 грн. При цьому суд враховує, що дана довідка є останньою щодо визначення розміру заборгованості, провадження по справі відкрито ще у травні 2018 року та відповідач мав достатньо часу для подання доказів виконавцю щодо виконання рішення суду та внесення необхідних сум. Відповідач, оспорюючи заборгованість нараховану державним виконавцем не заявлено клопотань щодо витребування виконавчого провадження або детального розрахунку заборгованості з 2012 року. Тому подані відповідачем довідка ПАТ Державного ощадного банку України №86 від 10 січня 2019 року, копії квитанції за 2014 рік та 2016 рік суд до уваги не бере, враховуючи пояснення представника позивача, що дійсно такі оплати були, але вони враховані виконавцем. Доказів на спростування тверджень суду не надано, не повідомлено про неможливість подання доказів. Щодо квитанції від 28 травня 2018 року, то з даної квитанції не можливо встановити кому були перераховані дані кошти, призначення платежу, а позивач не підтвердив отримання даних коштів саме як аліменти на дитину.

Оскільки між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 33 193 грн. підлягають до задоволення.

Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов'язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов'язковому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач знав про судове рішення про стягнення аліментів, тому заборгованість із аліментів виникла з вини ОСОБА_4 як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року, справа №572/1762/15-ц).

Перевіривши подані суду розрахунки по аліментам, суд вважає, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить 456 819,95 грн.

Не можуть братись до уваги посилання відповідача щодо його скрутного матеріального становища, оскільки ним з 2012 року нових позовів про зменшення розміру аліментів не подавалось. Подані ним докази не можуть підтверджувати скрутне матеріальне становище та те, що відповідач не мав можливості сплатити аліменти в розмірі 455 грн.

Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно ст. 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Застосовуючи дану норму, суд зобов'язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою розміру заборгованості та збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов'язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом'якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов'язань.

Враховуючи комплексний характер відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов'язань, закон допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені за період прострочення сплати аліментів, заборгованість по яким становить 33193 грн., підлягає частковому задоволенню на суму 20 000,00 грн.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та частково задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 280 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 183, 192, 194, 196 СК України, суд,Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по пені по аліментам задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 33 193 грн. (тридцять три тисячі сто дев'яносто три грн.) та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 20 000 грн. (двадцять тисяч грн.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Інформація про відповідача: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, адреса: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номерНОМЕР_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 лютого 2019 року.

Суддя