Справа № 369/1690/19
Провадження №2-з/369/10/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головучого судді Дубас Т.В.

при секретарі Ріпка Л.Ю.,

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укргаз» про забезпечення позову до його предявлення,-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укргаз» про забезпечення позову до його предявлення, яка була мотивована тим, що заявник здійснює будівництво житлово-офісного комплексу з обєктами соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури „Чайка, який розташований по вул. Валерія Лобановського у селі Чайки Києво-Святошинського району Київської області. ТОВ Укргаз було побудовано та введено в експлуатацію підземну автостоянку з приміщеннями авто сервісного пункту і криту автостоянку, що підтверджується Сертифікатом відповідності № 00001268 від 04.11.2010р., згідно якого засвідчено відповідність закінченого будівництвом обєкта соцкультпобуту в с.Чайки Києво- Святошинського району по вул. Лобановського загальною площею 11 545,8 кв.м. проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельним нормам і правилам та підтверджено його готовність до експлуатації. Зазначене приміщення з 2010 р. обслуговується та перебуває на балансі ТОВ «УКРГАЗ», що підтверджується витягом з балансу та матеріалами щорічної інвентаризації. ТОВ Укргаз прийняло рішення зареєструвати за собою право власності на новостворене нерухоме майно - приміщення автосервісу. В процесі підготовки документації з метою подання відповідної заяви про реєстрацію права власності, за деталізованими даними щорічної інвентаризації, 31.10.2018р. було виявлено, що приміщення експлуатуються невстановленою особою. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, нежитлове приміщення - автосервісний пункт площею 147,6 кв.м., який знаходиться за адресою Київська обл.., с.Чайки, вул. Лобановського, буд.2, перебуває у власності ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 35115587, виданого 18.03.2015р. Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської обл. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20103189 від 18.09.2015р. (надалі - Рішення про реєстрацію прав).

Рішення про реєстрацію прав було прийняте всупереч ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також вимогам п. 50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013р. № 868 у редакції, що діяла на час проведення державної реєстрації прав на користь ОСОБА_1, оскільки заявник, як замовник будівництва, не надавав останній ніякої документації на наведене приміщення, необхідної для державної реєстрації права власності.

ТОВ Укргаз не здійснювалося ніяких заходів стосовно оформлення права власності, передачі у володіння або користування, відчуження вищезазначеного майна на користь третіх осіб, в тому числі на користь ОСОБА_1.

На даний час ТОВ Укргаз проводить роботу по збору доказів для належного обґрунтування позовних вимог у відповідності до ст. ст. 83, 175 Цивільного процесуального кодексу України. Наразі, заявник подав інформаційний запит до субєкта державної реєстрації прав щодо підстав прийняття рішення про реєстрацію права власності та видачу свідоцтва про право власності на користь ОСОБА_1 заявник вважає, що отримавши позовну заяву, ОСОБА_1 вчинить заходи, спрямовані на унеможливлення або утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову відчужить нерухоме майно на користь третіх осіб.

Оскільки є очевидна небезпека заподіяння шкоди законним правам та інтересам Заявника, захист таких прав та інтересів може стати неможливим без вжиття заходів забезпечення позовів. В іншому випадку відновлення прав може бути неможливим або для цього будуть необхідні значні витрати та зусилля.

ТОВ Укргаз має намір звернутись з позовом про визнання незаконним рішення державного реєстратора ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 20103189 від 18.09.2015р і скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер 35115587, що видане 18.03.2015 державним реєстратором ОСОБА_2

Тому просив суд накласти арешт на нежитлове приміщення - автосервісний пункт площею 147,6 кв.м., який знаходиться за адресою Київська обл., с.Чайки, вул. Лобановського, буд.2, перебуває у власності ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 35115587, виданого 18.03.2015 року.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Подана заява відповідає вимогам щодо забезпечення доказів, які містяться у Главі 10 ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу права власності на автомобіль VOLVO FM 440, 2007 року випуску, колір білий, шасі (кузов, рама) №YV2JS02G47A633622, Тип ТЗ самоскид С, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і за реєстрова на відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову та заявлений позивачем захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, є взаємопов'язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи предмет позову, з яким має намір звернутись позивач до суду, наведені представником позивача докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв'язку між заходом забезпечення позову (накладення арешту на спірне нерухоме майно) та предметом майбутніх позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач зможе здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача, оскільки позивач посилається саме на порушення його права власності на спірне нежитлове приміщення.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у звязку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

З матеріалів заяви вбачається, що предметом позову, з яким має намір звернутись до суду позивач, є визнання незаконним рішення державного реєстратора і скасування свідоцтва про право власності на майно, на яке позивач просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов'язкового застосування зустрічного забезпечення.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, в межах заявлених позовних вимог, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укргаз» про забезпечення позову до його предявлення задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення - автосервісний пункт площею 147,6 кв.м., що розташовано за адресою Київська обл., с.Чайки, вул. Лобановського, буд.2, право власності зареєстровано за ОСОБА_1.

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк предявлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для предявлення виконавчого документа.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Інформація про стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укргаз», (1, місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Чайки, вул. В.Лобановського, буд. -3-А).

Інформація про боржника: ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Копію даної ухвали направити заявнику для предявлення до виконання та сторонам для відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя Дубас Т.В.