Провадження №2-ві/522/5/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня року м.Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Чернявської Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси (суддя Чернявська Л.М.) перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

14 листопада 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про недовіру суду, в якій заявила відвід судді Чернявській Л.М., В зазначеній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що суддя в порушенні завдання цивільного судочинства при розгляді питання про об'єднання первісного та зустрічного позовів в одне провадження, вважає, що у разі об'єднання позовів в одне провадження приведе до судової тяганини, а це є недопустимим. На підставі цього міркування роз'єднує розгляд справи у різні провадження, допускає порушення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб сторони зустрічного позову, які надані ЦК України, тобто порушує завдання цивільного судочинства. При цьому допускає судову тяганину, лише 15.08.2018 року вирішує питання про відмову у прийнятті зустрічного позову від 05.03.2018 року, що якраз є судовою тяганиною. Заяви про забезпечення доказів також тривалий час не розглядаються. Заявник вважає, що своїми діями прирікає до неповноти розгляду справи, та вважає, що викладені обставини викликають сумів в неупередженості, або об'єктивності судді, що відповідно є підставою для обґрунтованого відводу.

Ухвалою суду (суддя Чернявська Л.М.) від 24.01.2019 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді було визнано необґрунтованою та провадження у справі було зупинено на час вирішення питання цього іншим суддею згідно ч.3 ст.40 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу, розгляд заяви про відвід судді розподілено на суддю Домусчі Л.В.

Ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про відвід судді, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч.2, 3 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження по справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається за допомогою автоматизованої системи документообігу суду (п.15.4 Розділу ХІІ Перехідні положення ЦПК). Такому судді не може бути заявлений відвід.

Пунктами сьомим та восьмим статті 40 ЦПК визначено, що питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 ЦПК суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи (ст.37 ЦПК), та неможливість входження до складу суду осіб, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя (п.3 ст.46 ЦПК).

За умовами ч.3 ч.4 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов'язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об'єктивності судді (ч.5 ст.36 ЦПК України).

Крім того, законодавець передбачив і запобігання зловживанням учасниками процесу права на заяву відводу. Пунктом четвертим статті 36 ЦПК встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можу бути підставою для відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду ( п.5 ст.39 ЦПК).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П'єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об'єктивному розгляді справи.

Заявник у своїй заяві підставою для відводу зазначає незгоду з процесуальним рішенням судді.

Але, як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Провадження по зазначеній справі відкрито 04.01.2018 року та призначено до розгляду на 15.03.2018 року.

05.03.2018 року заявниця звернулася до суду з запереченнями на позов, клопотанням про забезпечення позову та з заявою про застосування строку позовної давності. Крім того, заявницею подано зустрічний позов до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_6, про захист права власності та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

20.06.2018 року позивачка збільшила розмір позовних вимог, які були прийняті судом до розгляду.

Ухвалою суду від 15.08.2018 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1, зазначений зустрічний позов передано до канцелярії суду для реєстрації в автоматизованій системі та автоматизованого розподілу для визначення судді в загальному порядку.

23.08.2018 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м.Одеса від 15.08.2018 року (суддя Чернявська Л.М.).

У зв'язку з зазначеними доводами, 14.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про недовіру суду, в якій заявила відвід судді Черявській Л.М.

Але, в разі, якщо суть заяви зводиться лише до незгоди із судовим рішенням, яке в процесуальному порядку підлягає оскарженню, такі обставини не є підставою для відводу судді, що передбачено ч.4 ст.36 ЦПК України.

У відповідності до ч.4 ст.36 ЦПК встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можу бути підставою для відводу.

З огляду на викладене суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Суд не вбачає підстав для відводу судді Чернявської Л.М., визначених ст.36 ЦПК України, оскільки заявником не доведені обставини, що викликають сумніви в неупередженості або об'єктивності головуючого по справі судді.

Доводи заявника, викладені в заяві про відвід, зводяться по суті до незгоди з процесуальним рішенням судді та не свідчать про необ'єктивність або упередженість судді.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, із заяви про відвід вбачається, що підставою для відводу судді заявник зазначає сумніви у неупередженості, проте будь-яких доказів на підтвердження обставин викладених у заяві не надано, як і доказів упередженості головуючого у розгляді даної справи, а тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення відводу.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, вивчивши мотиви, наведені заявником у заяві про відвід судді, суд приходить до висновку, що заявлений відвід не може бути задоволений, оскільки він суперечить діючим нормам Закону, заявник не навів належних доказів щодо неупередженості судді Чернявської Л.М. та що існують обставини, що викликають сумнів у її об'єктивності.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відводу судді Приморського районного суду м.Одеси Чернявської Л.М.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.35-40 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Чернявської Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Повернути справу для продовження розгляду справи по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.