У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю секретаря судового засідання Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із скаргою, згідно з якою просить: визнати дії державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 55664975 неправомірними та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2018 року; зобовязати Ужгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відновити виконавче провадження № 55664975.

В обґрунтування поданої скарги посилається на те, що 30.03.2018 року державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у звязку з пропущенням встановленого законом строку предявлення виконавчого документа до виконання.

Вважає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

На підставі рішення приватного нотаріуса ОСОБА_2 Дніпровського міського нотаріального округу від 02.11.2016 року видано виконавчий напис № 9688 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму боргу 1137048,71 грн.

30.03.2018 року державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у звязку з пропущенням встановленого законом строку предявлення виконавчого документа до виконання.

У виконавчому написі, який видано 02.11.2016 року, було вказано строк предявлення до виконання один рік.

Посилаючись на ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» зауважує, що виконавчий напис виданий 02.11.2016 року, отже, строк предявлення його збігає 02.11.2019 року.

Вважає вказану постанову державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 від 30.03.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання незаконною та такою, що винесена державним виконавцем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, при цьому подав до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без його участі, вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Державний виконавець Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомлено.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з повідомленням державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 від 30.03.2018 року за № 55664975/1 виконавчий документ виконавчий напис № 9688, виданий 02.11.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу 1137048,71 грн., повернуто стягувачу ПАТ КБ «Приватбанк» без прийняття до виконання а підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з пропущенням встановленого строку предявлення виконавчого документа до виконання.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, що набрав чинності 05.10.2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної статті передбачено права та обовязки виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається із змісту оскаржуваного повідомлення державного виконавця, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за № 9688 видано 02.11.2017 року. Відтак, строк предявлення вказаного виконавчого документа до 02.11.2020 року.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «При виконавче провадження», на який посилається державний виконавець в оскаржуваному повідомленні, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, у даному випадку державним виконавцем безпідставно винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2018 року, оскільки строк предявлення до виконання виконавчого напису № 9688, виданого 02.11.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, встановлений ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»,не пропущено.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі наданих суду доказів та встановлених обставин, суд приходить до переконання, що вимоги скарги є підставними, а відтак, дії державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання слід визнати неправомірними та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2018 року за № 55664975/1.

Разом з тим, згідно з розясненнями, наданими Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 18 постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України (стаття 451 ЦПК України у редакції Закону від 03.10.2017 року № 2147-VIII), у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні вимог скарги у частині зобовязання Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відновити виконавче провадження № 55664975 належить відмовити, оскільки це є виключно компетенцією державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 259-261, 354, 355, 450, 451 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ КБ «Приватбанк» без прийняття до виконання неправомірними та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2018 року за № 55664975/1.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_4