ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2019 року

м. Харків

справа № 638/6931/16-ц

провадження № 22-ц/818/63/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та заборони здійснення перешкод у користуванні жилим приміщенням за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року, постановлене під головуванням судді Семіряд І.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 11 червня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та заборони здійснення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» не мало права звертатися до нотаріуса за виконавчим написом стосовно квартири АДРЕСА_1. Дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном. При прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватний нотаріус вийшов за межі наданих йому повноважень. Крім того нотаріусом не було надано оцінки обставинам про неповідомлення позивача про намір ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні спірного договору іпотеки не було порушено цивільне право ОСОБА_1

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 2001/0307/71-010, укладеного 27 березня 2007 року з Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 80 000 доларів США (а.с. 71-73 том 1).

На забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» 27 березня 2007 року укладено договір іпотеки № 17744, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Назаренко О.О., предметом якого є: права на майно (на суму кредиту 80 000 доларів США) та майно: трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1. (а.с. 74 том 1).

28 листопада 2012 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», в особі правонаступника ПАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги, в тому числі договору іпотеки від 27 березня 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позивачем (а.с. 80 том 1).

Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконала, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, що підтверджується витягом з реєстру заборгованості боржників № 1-Б (а.с. 149 том 1).

27 жовтня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» для задоволення своїх вимог, як правонаступник права вимоги за договором іпотеки, звернувся до приватного нотаріуса Кобелєвої А.М., з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка своїм рішенням № 25608887 від 27 жовтня 2015 року провела державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ( а.с. 124-160 том 1 ).

Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, за змістом положень статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 11 іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, в разі, якщо на день, визначений Основним зобов'язанням іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом , пеню, іншу заборгованість та санкції, що передбачені або випливають з Основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених цим зобов'язанням та цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов'язання.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 12 цього договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки :

12.1 За рішенням суду.

12.2. У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису Іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості Іпотекодавця за Основним зобов'язанням , а саме: заяву про невиконання Іпотекодавцем умов Основного зобов'язання , розрахунок заборгованості, свій примірник цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного договору, який після нотаріального посвідчення буде виданий Іпотекодержателеві. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцем виключно в судовому порядку.

12.3 Згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в пп. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору.

12.3.1 Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті 12.3 Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається ,що предмет іпотеки набувається у власність іпотеко держателя у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмету застави незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені діючим законодавством на момент оцінки.

Сторони, з розуміння змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень підпункту п. 12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що виконав основне зобов'язання.

Частиною 1 статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і який має печатку такого реєстратора.

Згідно з ч. 1 ст. 2, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є нотаріус, який: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктивних прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до кредитного договору № 2001/0307/71-010, укладеного позивачкою 27 березня 2007 року з Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк», ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 80 000 доларів США. (а.с. 71-73 том 1).

27 березня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір. Згідно з п. п. 1, 2 вказаного договору іпотекодержатель надав іпотекодавцю кредит в сумі 80 000 грн. На забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку права на належне йому на праві власності майно (на суму кредиту 80 000 доларів США) та майно: трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.

П. 1.1. договору передбачено, що відповідно до ст. 24 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» та умов цього договору, сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору, в якому зокрема зазначено договір іпотеки від 27 березня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1

Сторони за договором іпотеки домовилися про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору шляхом викладення у договорі іпотеки відповідного окремого застереження. (п. 12.3 договору іпотеки).

Згідно з умовами договору іпотеки, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку"; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку".

Таким чином відсутність факту реалізації домовленості сторін щодо укладення окремої угоди про задоволення вимог іпотекодержателя за наявності відповідного застереження в іпотечному договорі, наявність якого прирівнюється до угоди про задоволення вимог іпотекодержателя, та яке за змістом вимог Закону України "Про іпотеку" свідчить про те, що сторони домовилися про позасудовий порядок врегулювання спору, не є обставиною, яка обмежує державного реєстратора у здійсненні відповідної реєстраційної дії.

Аналогічна правова позиція і висновки викладені Верховним Судом України в Постанові від 28 вересня 2016 у справі № 6-1243цс16.

Тобто, необхідність укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в цьому випадку не вимагається.

Іпотечний договір від 27 березня 2007 року, договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року сторонами не оспорювалися. Враховуючи принцип презумпції правомірності правочину, вони є дійсними.

Слід зазначити, що згідно п. 12.3.1 іпотечного договору рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що виконав основне зобов'язання.

Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконувала, в зв'язку з чим, утворилась заборгованість в розмірі 148 097 доларів США, що підтверджується витягом з реєстру заборгованості боржників № 1-Б. (а.с. 149 том 1).

Основне зобов'язання іпотекодавцем не виконане.

27 жовтня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» для задоволення своїх вимог, як правонаступник права вимоги за договором іпотеки, звернувся до приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, своїм рішенням № 25608887 від 27 жовтня 2015 року провів державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за суб'єктом ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Ціна об'єкта визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. Так, згідно висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки, ринкова вартість об'єкта оцінки - 3-к житлової квартири № 78, загальною площею 76,9 кв.м., що розташована у Харківській області, м. Харків, вул. 23 Серпня, 51-А, станом на дату оцінки: 1 365 821 гривень.

Отже, відповідно до наведених вище положень законодавства, державна реєстрація права власності ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а саме 3-кімнатної житлової квартири № 78, загальною площею 76,9 кв.м., що розташована в АДРЕСА_2, відбувалася згідно умов пп. 12.3.1, 12.3.2 п. 12.3 іпотечного договору від 27 березня 2007 року.

При цьому ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було надано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

При проведенні державної реєстрації прав на квартиру приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. діяла у встановлений законом спосіб та в межах своїх повноважень щодо вчинення нотаріальних дій, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 25608887 від 27 жовтня 2015 року прийнято з додержанням нотаріусом процедури вчинення нотаріальних дій щодо реєстрації права власності, з дотриманням норм чинного законодавства України та визначеного законом порядку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном і при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватний нотаріус вийшов за межі наданих йому повноважень, є помилковими.

Вимоги позивача в частині заборони здійснення відповідачем ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням також задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від основних вимог позивача про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності.

Доводи апелянта щодо неповідомлення позивача про намір ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» звернути стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, у зв'язку із тим, що задоволення вимог іпотекодержателя за вибором іпотекодаржателя було здійснено одним із способів, а саме, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, а не шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами іпотечного договору є Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, яка діяла самостійно, а не в інтересах неповнолітніх дітей. Неповнолітні діти не були власниками та не були зареєстровані на за адресою предмета іпотеки, відтак доводи про те, що договір порушує права та інтереси неповнолітніх дітей, судом не приймаються.

Крім того нотаріус, при вчиненні оспорюваних реєстраційних дій, діяв лише як державний реєстратор в межах Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначеним законом не передбачено отримання довідки про осіб, що зареєстровані та фактично мешкають у квартирі, щодо якої вчиняються реєстраційні дії.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що питання про виселення колишнього власника та осіб, що проживають разом з нею, наразі судом не вирішується.

Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, або розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення виготовлено 24.01.2019 року.