Ухвала

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 754/15408/18

провадження № 61-7865ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у складі судді: Лапчевської О. Ф., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 004-2008-1020 від 04 квітня 2008 року у розмірі 48 135,76 швейцарських франків.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява подана з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України, віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду.

Непогоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Оскарженою ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року на підставі пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року про відкриття провадження у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що згідно пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності. У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що кредитним договором передбачено положення про розгляд спорів у Третейському суді при Асоціації українських банків, тобто між сторонами укладено третейську угоду на передачу спору, а тому позов повинен бути залишений без розгляду. Отже, відповідачем оскаржується ухвала судді про відкриття провадження не з підстав порушення правил підсудності, що не передбачено пунктом 8 частини першої статті 353 ЦПК України. Окрім цього, апеляційний суд зазначив, що питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з наявністю у кредитному договорі третейського застереження, належить до компетенції суду першої інстанції, а не суду апеляційної інстанції при перегляді ухвали про відкриття провадження у справі.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 15 квітня 2019 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 25 квітня 2019 року ці недоліки було усунуто.

У клопотанні ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що про постановлену ухвалу дізнався лише 03 квітня 2019 року, отримавши її засобами поштового зв`язку. На підтвердження указаних обставин надано копії: супровідного листа Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року про направлення учасникам справи копії ухвали від 27 лютого 2019 року; конверту, адресованого Київським апеляційним судом ОСОБА_1 зі штрих кодовим ідентифікатором № 863; роздруківки із сайту АТ «Укрпошта» про отримання указаного поштового відправлення 03 квітня 2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є поручителем за кредитним договором і не може розглядатись як споживач послуг банку, а тому у правовідносинах, що виникли між сторонами на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Договір поруки містить третейське застереження, а тому спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту підвідомчий третейському суду. Таким чином, ураховуючи положення статті 6 Закону України «Про третейські суди», спір не підлягає розгляду у районному суді м. Києва, а підлягає вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У пункті восьмому частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 761/30675/17 зроблено висновок, що процесуальним законодавством передбачено можливість касаційного оскарження лише ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Встановивши, що ОСОБА_1 оскаржується ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року не з підстав порушення правил підсудності судом першої інстанції, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель