Провадження № 2/161/566/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, прокуратури Волинської області, державної казначейської служби України, головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Свої вимоги мотивує тим, що слідчим відділом Маневицького РВ УМВС України у Волинській області у 2014 році проводилося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 00004111 за фактом вчинених крадіжок з торгових закладів, які мали місце в листопаді 2014 року в смт. Маневичі Волинської області. В ході проведеного досудового розслідування 13 лютого 2015 року йому було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3 КК України та матеріали досудового розслідування скеровано до суду для проведення досудового розгляду.

Вироком Любешівського районного суду від 11 липня 2016 року його було виправдано за відсутністю доказів його вини у вчинених злочинах, ухвалою апеляційного суду від 17 січня 2017 року вказаний вирок залишено без змін. У звязку з поданням апеляційної та касаційної скарг на вирок суду остаточне рішення у справі було прийнято 12 жовтня 2017 року. Таким чином, він протягом 31 місяця незаконно притягувався до кримінальної відповідальності та в судовому порядку був змушений доводити свою невинність.

Внаслідок незаконних дій та рішень органів досудового слідства та прокуратури йому було спричинено моральну шкоду, зокрема, було принижено його честь та гідність, він жив в постійному страху за своє майбутнє, оскільки очікував, що може бути засуджений за діяння, яких не скоював, перед кожним відвідуванням слідчого та суду відчував душевні переживання, його знайомі перестали спілкуватися з ним дізнавшись про притягнення його до кримінальної відповідальності.

Моральну шкоду він оцінює в розмірі 1 500 000 грн., яка є співмірною з отриманими стражданнями, а тому просить суд стягнути її з відповідачів по справі.

В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засідання позов не визнала, просила суд в його задоволення відмовити за безпідставністю, подала до суду відзив на позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засідання просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що слідчим відділом Маневицького РВ УМВС України у Волинській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0000411 від 04.11.2014 року відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

13..03.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та на підстав ухвали Маневицького районного суду обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком 60 днів.

Вироком Любешівського районного суду Волинської області від 11 липня 2016 року, залишеним без змін апеляційним судом Волинської області від 17.01.2017 року та 12.10.2017 року касаційною інстанцією, ОСОБА_1 виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у звязку з недоведеністю його вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 5-20).

Отже, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 13.03.2015 (з часу проголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення) по 17.01.2017 року (дата набрання законної сили вироком суду), що загалом складає 1 рік 10 місяців 4 дні, тобто, 22 місяці 4 дні.

Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

В межах спірних відносин таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Механізм застосування положень вказаного Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 (зі змінами та доповненнями) (далі Положення).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ст. 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у звязку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

У ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, про зазначалося позивачем у позовній заяві.

Зокрема, позивач зазначив, що спричинена йому моральна шкода полягала у приниженні його честі та гідності, перебував у постійному страхові за своє майбутнє, було порушено звязку із знайомими, які практично перестали з ним спілкуватися після того, як взнавали про притягнення його до кримінальної відповідальності. В ході проведення розслідування по місцю його помешкання було проведено обшук, обмежено його права та свободи, так як прослуховувався його телефон. На час притягнення його до кримінальної відповідальності він був учнем 10 класу, неповнолітньою особою, зазначені обставини спричинили йому великі душевні хвилювання, так як він не міг нормально вчитися, готуватися до зовнішнього незалежного оцінювання та на високому рівні пройти його.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позивач, перебуваючи під слідством та судом протягом значного періоду часу дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих звязків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, що надає позивачу право на отримання компенсації на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, відповідно до частин 2-3 статті13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 грудня 2015 р. у справі № 6-2203цс15.

Аналогічні розяснення надані й в абз. 2 п. 9Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173гривні.

Відтак, саме виходячи із вищевказаного розміру мінімальної заробітної плати слід обчислювати розмір моральної шкоди відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В даному випадку мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 визначає з урахуванням часу перебування позивача під слідством та судом 1 рік 10 місяців та 4 дні та виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на час розгляду справи за кожен місяць.

Отже, розмір моральної шкоди, що підлягає компенсації позивачу, становить 92 562 грн. (4 173 грн. х 22 місяці та 4 дні).

З врахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме у частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральної шкоди в сумі 92 562 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1167, 1176 ЦК України, суд , -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України в рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 92 562 (девяносто дві тисячі пятсот шістдесят дві) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.04.2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська