ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року

м. Харків

справа № 639/2797/17

провадження № 22-ц/818/713/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - ОСОБА_2

Третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зупинення стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину та дружину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2018 року,-

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити стягнення аліментів в розмірі 2718 грн., на користь ОСОБА_2, згідно виконавчого листа № 639/850/15-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова від 02.06.2016 року. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 639/10970/13-ш, виданий 15.02.2017 року, за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, від 31 травня 2016 року, про стягнення з позивача, додаткових витрат у розмірі 3000 грн. щомісячно, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3, та ОСОБА_4 до їх повноліття, а саме з 30.01.2014 року до дня постановлення рішення суду.

Позов мотивований тим, що згідно виконавчого листа №639/10970/13-ц, виданого 15.02.2017 року, за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.05.2016 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто додаткові витрати у розмірі по 1500,00 грн. на кожного, до досягнення ними повноліття, а саме з 30.01.2014 року по 11.08.2014 рік (а.с.7 том 1).

За вказаним виконавчим листом №639/10970/13-ц, ВП41892253 ОСОБА_1 своєчасно та у повному обсязі сплачував визначені рішенням суду аліменти. Вказане виконавче провадження постановою старшого державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ від 17.03.2015 виконавче провадження закінчено (а.с.8 том 1).

Однак, згідно виконавчого листа №639/850/15-ц, виданого 02.06.2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова, на користь ОСОБА_2 з позивача стягуються аліменти на повнолітнього сина інваліда ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 1500,00 грн. та на утримання дружини ОСОБА_2 у сумі 1280,00 грн. щомісячно (а.с.9 том 1).

Позивач, зазначає, що на його утриманні знаходиться двоє дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6. ОСОБА_6 є хворобливою дитиною та потребує постійного лікування. Також, позивач не працевлаштований, має вади із здоров'ям та має скрутне матеріальне становище.

Внаслідок чого позивач просив суд припинити стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину та дружину.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що суд врахував, що відповідач є працездатною людиною, який має змогу працевлаштуватися і надавати допомогу своєму сину, який є інвалідом та проживає разом із своєю матір'ю, яка здійснює за ним догляд. Отже, додаткові витрати на утримання дітей стягуються на законних підставах, а інше не було доведено позивачем в судовому засіданні, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню слід відмовити у зв'язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що позивач не має можливість надавати матеріальну допомогу своєму сину та дружині, має на утриманні іншу родину. Дружина отримує на сина соціальну допомогу як на інваліда І групи, що за 2016 рік склала 27643,10 грн..

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на те, що позивач є працездатною людиною та має змогу працевлаштуватися для надання допомоги сину та, що він не є інвалідом.

Вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях та не відповідають вимогам закону. Рішення суду вважає, незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржуючи рішення наводить доводи лише в частині відмови у задоволенні позову про припинення стягнення аліментів. Саме в цій частині просить скасувати рішення і ухвалити нове. З огляду на це, рішення суду в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в апеляційному порядку не переглядалося.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно довідки №130 від 26.11.2014 ОСОБА_3 є інвалідом І групи з дитинства (довічно) (а.с.20).

Сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають разом із матір'ю ОСОБА_2, за місцем її реєстрації. Догляд за ОСОБА_3 здійснює ОСОБА_2

Згідно виконавчого листа №639/850/15ц виданого 02.06.2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 1500 грн. та на утримання дружини ОСОБА_2 1218 грн. щомісяця.

Відповідно довідки Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 06.12.2016 року ОСОБА_1 зареєстрований, як суб'єкт підприємницької діяльності. Обсяг доходу за звітній період, згідно наданих податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з 01.01.2014р. по 30.06.2014р. склав 43250,00 грн. За період 01.07.2014р. по 30.09.2016р., згідно наданих податкових декларацій про майновий стан і доходи, загальна сума оподатковуваного доходу склала 0,00 грн. (а.с.15)

Згідно довідки про склад сім'ї від 22.03.2016 року, яка видана Фрунзенським РВ у м. Харкові Головне управління державної міграційної служби України у Харківській області, на утриманні позивача ОСОБА_1 на даний час знаходиться інша сім'я. (а.с.16)

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Разом з тим, підстави для припинення обов'язку батьків щодо сплати аліментів визначені нормами Сімейного кодексу України, а саме: 1) у разі досягнення дитиною повноліття (ст. 180 СК України), а у разі, коли повнолітня дитина навчається і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, право на аліменти припиняється з досягненням нею двадцяти трьох років або припинення навчання (ст. 199 СК України); 2) у зв'язку з набуттям дитиною права власності на нерухоме майно (ст. 190 СК України); 3) у разі звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і повністю забезпечує її потреби (ст. 188 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Будь-яких належних доказів про відсутність можливості у відповідача сплачувати аліменти сину, який є інвалідом дитинства І групи та додаткових витрат на дітей і дружину, матеріали справи не містять.

З урахуванням зазначених норм права, враховуючи обставини справи, зокрема те, що у відповідача відсутні будь-які обставини наведені у ст. 180, 188, 190, 199 СК України, судова колегія вважає, що підстав для припинення обов'язку сплати аліментів не має.

Отже, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції фактичні обставини справи були встановлені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження наданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні рішення не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачається.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, судова колегія вважає, що аргументи викладені в апеляційній скарзі відповідача, а саме, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу сину, має на утриманні іншу сім'ю, не працевлаштований не заслуговують на увагу, оскільки утримання дитини є його обов'язком і матеріали справи не містять доказів неспроможності відповідача на час розгляду справи надавати матеріальну допомогу сину, яка обумовлена поважними причинами.

Також позивачем не надано доказів хворобливого стану сина ОСОБА_6 та доказів, що дохід дитини - інваліда ОСОБА_3 набагато перевищує дохід кожного з батьків і повністю забезпечує його потреби.

Аргументи відповідача, що він є безробітним, не має доходів, знаходиться в тяжкому матеріальному становищі не підтверджені жодним доказом, тобто не доводять необхідність звільнення відповідача від сплати аліментів сину, та сплаті додаткових витрат на повнолітніх дітей та дружину. Законодавець не передбачає такі підстави, які залежать виключно від волевиявлення самого позивача.

Згідно ст.23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, позивач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своїх дітей і для суспільства вцілому.

Оскільки діючим законодавством покладений обов'язок по утриманню дітей на батьків, то обов'язок забезпечити гідний рівень життя дітей лежить на обох батьках.

Доводи позивача про те, що судом не взята до уваги заява відповідача про визнання позову (а.с. 177, 195 том. 1), судова колегія відхиляє, оскільки згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав.

З огляду, на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно не задовольнив позов за відсутності на те законних підстав.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року