Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6320/19 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 48 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/6320/19 за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

за апеляційною скаргою Житомирської міської ради

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2019 року, яка постановлена під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року Житомирська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просить зобов`язати відповідача за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0224 га за адресою: АДРЕСА_1 , з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення житлового будинку та господарської споруди. Позов обґрунтовує тим, що до Житомирської міської ради надійшли матеріали перевірки Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Матеріалами перевірки встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,0333 га, яка знаходиться у нього на праві постійного користування землею та на якій розташований належний йому на праві власності житловий будинок. Окрім даної земельної ділянки, ОСОБА_1 також використовує земельну ділянку житлової та громадської забудови комунальної форми власності площею 0,0224 га, на якій знаходиться самочинно збудований житловий будинок із мансардним поверхом та господарською будівлею. Остання земельна ділянка надавалася ОСОБА_1 у тимчасове користування терміном на три роки під подвір`я. Право на цю земельну ділянку не зареєстроване, що є порушенням положень ст.ст.125,126 ЗК України. За наслідками перевірки державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 01 жовтня 2018 року видано припис, відповідно до якого відповідач повинен усунути виявлене порушення земельного законодавства шляхом реєстрації права на земельну ділянку або звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0224 га до 02 листопада 2018 року. Державним інспектором Держгеокадастру у Житомирській області складений протокол про адміністративне правопорушення та постановою від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.53-1 КУпАП, та накладено стягнення. Відповідач сплатив штраф, чим вину в порушенні земельного законодавства визнав. Повторною перевіркою з виконання ОСОБА_1 припису встановлено, що припис не виконаний, а самовільно зайнята земельна ділянка не звільнена.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2019 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених п.1 частини першої ст.255 ЦПК України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Житомирська міська рада подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що предметом позову є земельна ділянка комунальної форми власності та Житомирська міська рада діє як власник земельної ділянки і захищає своє речове право у спосіб, передбачений Цивільним та Земельним кодексами України. Не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим. Згідно зі ст.46 КАС України суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян виключно для превентивного (попереднього) судового контролю своєї ж діяльності, й у випадках, визначених законом. Спір, який належить розглянути у даній справі, не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язаний з вирішенням питань щодо речового права Житомирської міської ради, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошує зокрема на тому, що земельна ділянка це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Метою знесення об`єктів самочинного будівництва за позовом органів державного архітектурно-будівельного контролю є не перехід права власності на ці об`єкти, а приведення будівництва у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, направлених на захист суспільних інтересів.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у цивільній справі, суд першої інстанції виходив із того, що спірні відносини у даній справі обумовлені реалізацією позивачем, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин. Окрім того, звертаючись до суду із позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки і мотивуючи такий позов порушенням норм та правил, суб`єкт владних повноважень діяв з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів. Із таких міркувань дійшов висновку, що даний спір є публічно-правовим. При цьому послався на правові висновки, що викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року в справі №1519/2-787/11 та Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року в справі №592/4663/17.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилами частини першої ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Із змісту позовної заяви вбачається, що звертаючись із даним позовом, Житомирська міська рада підставою вимоги про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0224 га, з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення житлового будинку та господарської споруди, зазначала про обмеження її законного права власника у праві розпоряджатися спірною земельною ділянкою та використовувати її за призначенням, оскільки відповідач самовільно зайняв дану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови шляхом самочинної побудови житлового будинку з мансардним поверхом та господарської будівлі, приймаючи до уваги, що спірна земельна ділянка надавалася під подвір`я в тимчасове користування терміном на три роки та наразі право на яку за відповідачем не зареєстровано.

Отже, позов пред`явлено Житомирською міською радою з підстав порушення ОСОБА_3 права власності територіальної громади міста Житомира на землю. На думку позивача, незаконним наразі зайняттям земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,0224 га шляхом самочинного зведення на ній житлового будинку та господарської споруди, відповідач порушив права міської ради на цю земельну ділянку.

Тобто даний позов про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0224 га, з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку та господарської споруди, обумовлено не реалізацію передбачених законом України повноважень суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю за додержання законодавства у сфері містобудівної діяльності, а захистом права комунальної власності на землю, що свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин.

Здійснення державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин. Натомість Житомирська міська рада в межах наданих їй законами повноважень такого контролю не здійснювала, відповідних рішень, обов`язкових для виконання відповідачем, не приймала, приписів про усунення порушень не видавала. Приписи видані державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і додержанням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирський області.

Отже спір, який є предметом цього судового розгляду, пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а тому не відноситься до кола спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, як помилково вважав суд першої інстанції. У даному випадку Житомирська міська рада у спосіб, передбачений ЦК та ЗК України, захищає своє речове право, як власник комунальної земельної ділянки та є рівноправним суб`єктом земельних правовідносин.

Разом із тим, підстави позову, суб`єктний склад та обставини справи у даній справі відрізняються від установлених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі №1519/2-787/11 та Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі №592/4663/17. Відмінність висновків про юрисдикційну належність спору у зазначених справах та у справі, яка розглядається, обумовлена принциповою відмінністю характеру інтересу, на захист якого ініційовано судовий розгляд у цих справах.

Відтак наведені у апеляційні скарзі доводи про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, знайшли своє підтвердження, оскільки спір не стосується прав у сфері публічно-правових відносин, а пов`язаний з вирішенням питань щодо речового права Житомирської міської ради.

За таких обставин, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов помилкового висновку, що даній спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Перелічені у пунктах 1-4 частини четвертої статті 46 КАС України випадки, коли особа може бути відповідачем в адміністративній справі за позовом суб`єкта владних повноважень, до предмета спору в даній справі про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, не відносяться.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на те, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї не заперечуються колегією суддів апеляційного суду, але у даному випадку така дефініція жодним чином не впливає на висновки колегії судді апеляційного суду відносно предметної та суб`єктної юрисдикції даного спору, оскільки йдеться про реалізацію органом місцевого самоврядування речових прав щодо землі, яка в силу ст.83 ЗК України віднесена до комунальної власності (усі землі в межах населеного пункту).

Порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до Богунського районного суду м. Житомира, що узгоджується із приписами ст.379 ЦПК України, оскільки спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства, а суд першої інстанції помилково закрив провадження у справі за п.1 частини першої ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 28 грудня 2019 року.