Єдиний унікальний номер 448/1078/19
Провадження № 2/448/603/19
У Х В А Л А

11.12.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

та представника позивача адвоката Семенини В.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання неправомірними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дію,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання неправомірними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дію.

Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області скерував письмове клопотання про закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Вказане клопотання мотивоване тим, що у даному випадку відсутній спір про право між органом місцевого самоврядування і позивачем, а існує вперто обраний позивачем публічно-правовий спір, пов`язаний із компетенцією органу місцевого самоврядування щодо розгляду земельних спорів про встановлення меж земельних ділянок. Зазначив, що в силу законодавчих приписів, а саме ч.3 ст.158 ЗК України вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок належить до компетенції органу місцевого самоврядування, тому законність таких дій (бездіяльності) підлягає перевірці адміністративним судом. Покликався на висновки Великої Палати Верховного Суду України у справі №127/19267/17 та постанову від 30.05.2018р. у справі №127/16433/17 (провадження №11-461апп18). Також просив провести розгляд справи за його (представника) відсутності.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Семенина В.М. в підготовчому судовому засіданні заперечили щодо закриття провадження у даній цивільній справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, покликаючись на те, що розцінюють таке клопотання представника відповідача надуманим та безпідставним, таким, що не ґрунтується на вимогах закону та судової практики. Представник позивача ствердив, що висновки Великої Палати Верховного Суду України у справі №127/19267/17 та постанова від 30.05.2018р. у справі №127/16433/17 (провадження №11-461апп18), на які покликається представник відповідача, стосуються рішень органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки у постійне користування; натомість поданий ними позов стосується визначення, встановлення меж між суміжними земельними ділянками, тобто має місце спір щодо визначення та встановлення межі, а не спір про передачу земельної ділянки у постійне користування; представник відповідача здійснює підміну понять з покликанням на висновки Великої Палати Верховного Суду України, які стосуються інших предметів позову та не стосуються предмету позову у даній цивільній справі. Вважає, що вказана справа підлягає розгляду судом в порядку цивільного судочинства, оскільки у такій відсутні ознаки публічно-правового спору. Зазначає, що суди попередній інстанцій, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, також дійшли обґрунтованого висновку що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися судами цивільної юрисдикції.

Заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши матеріали справи та доводи заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом статті 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить, зокрема, і вирішення земельних спорів.

Частинами першою, третьою статті 158 ЗК України визначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення публічно-владних управлінських функцій.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкти владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконним (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи на земельних ділянках як позивача ОСОБА_1 , так і суміжного землекористувача ОСОБА_2 наявні житлові будинки, господарські споруди, прийняті в експлуатацію, та на які наявні правовстановлюючі документи; нормами ст.377 ЦК України та 120 ЗК України закріплений загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований; через існування спору щодо межі між земельними ділянками з суміжним землекористувачем ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про вирішення відповідного земельного спору, оскаржуване рішення відповідача прийняте саме за результатами розгляду звернення позивача про вирішення земельного спору. Отже, в основу наявних правовідносин покладено саме приватно-правовий спір про межі земельних ділянок суміжних землекористувачів.

За таких обставин суд вважає, що звернення позивача ОСОБА_1 пов`язане із захистом його права на земельну ділянку, стосується перевірки законності рішення органу місцевого самоврядування, що пов`язане з подальшим володінням, користуванням позивачем земельною ділянкою (визначення, встановлення меж земельної ділянки).

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №583/2715/16-ц, провадження №14-174цс18; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі №147/286/17, провадження №11-418апп18.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що розгляд даної справи слід продовжувати в порядку цивільного процесуального судочинства як такої, у якій відсутні ознаки публічно-правового спору. Правові підстави для віднесення цієї справи до справ адміністративної юрисдикції відсутні, а відтак в задоволенні клопотання представника відповідача Мостиської міської ради Львівської області слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.197, 255, 260, 353-354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача Мостиської міської ради Львівської області про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання неправомірними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дію відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ю.В.Кічак