Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2274/19

21 грудня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.

секретаря - Шпитко М.І.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача-адвоката - Гандзюк І.Р.,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на приміщення.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.07.2019 року він уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу громадського будинку човнової станції, яке знаходиться в зоні відпочинку в м. Надвірна, Івано-Франківської області, загальна площа якого згідно технічного паспорта становить 72,3 кв.м. Зазначає, що вказане приміщення спочатку належало ПП «Чарівний клубок», яке набуло право власності на човнову станцію на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30.12.1998 року з Фондом комунального майна Надвірнянського району, Івано-Франківської області, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу Трух Н.М. 31.12.1998 року приміщення човнової станції було передано директору МПП «Чарівний клубок» ОСОБА_3 ОСОБА_2 , про що було складено відповідний акт. Відповідач ОСОБА_4 була єдиним засновником і директором цього підприємства. 03.03.2006 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб було внесено відомості про припинення юридичної особи МПП «Чарівний клубок» в зв`язку з визнанням банкрутом. 06.03.2006 року приміщення човнової станції було передане відповідачу ОСОБА_4 ліквідатором ОСОБА_5 як майно, яке залишилося після ліквідації МПП «Чарівний клубок». Вказує, що в момент підписання договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_2 надала йому копії документів, які засвідчують її право власності на приміщення, а саме: технічний паспорт, договір купівлі-продажу від 30.12.1998 року, акт прийому-передачі від 06.03.2006 року, рішення загальних зборів. На виконання умов договору він сплатив повну вартість за приміщення в сумі 150 000 грн., а відповідач в свою чергу передала йому приміщення. Зазначає, що договір між ними був укладений в простій письмовій формі, а також між ними була домовленість про те, що відповідач до 01.08.2019 року підготує всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору та зобов`язується укласти його в нотаріальній формі, однак з моменту укладення договору купівлі-продажу, відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, в зв`язку з чим він змушений звернутися з позовом до суду.

Просить суд визнати дійсним укладений 01.07.2019 року між ним, ОСОБА_1 , і.к. НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , і.к. НОМЕР_2 , договір купівлі-продажу громадського будинку приміщення човнової станції, яке знаходиться в зоні відпочинку в м. Надвірна, Івано-Франківської області, загальною площею 72,3 кв.м., а також право власності на громадський будинок приміщення човнової станції, яке знаходиться в зоні відпочинку в м. Надвірна, Івано-Франківської області, загальною площею 72,3 кв.м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гандзюк І.Р. позов підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та просили його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала і не заперечила проти його задоволення.

Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду.

Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способу захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як вбачається з матеріалів справи спірне приміщення, а саме: громадський будинок приміщення човнової станції, яке знаходиться в зоні відпочинку в м. Надвірна Івано-Франківської області належало МПП «Чарівний клубок», яке набуло права власності на човнову станцію на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30.12.1998 року з Фондом комунального майна Надвірнянського району Івано-Франківської області і посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу Трух Н.М. і зареєстрованого в реєстрі за № А-950 та згідно акту, складеного 31.12.1998 року передано МПП «Чарівний клубок» в особі директора Парасюк (Лазарук ОСОБА_6 ( а.с.8, 12-13).

03.03.2006 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб було внесено відомості про припинення юридичної особи МПП «Чарівний клубок» в зв`язку з визнанням банкрутом ( а.с.15-18).

З`ясовано також, що згідно акту від 06.03.2006 року приміщення човнової станції, яке знаходиться в зоні відпочинку в м. Надвірна Івано-Франківської області було передане ліквідатором ОСОБА_5 ОСОБА_4 , як майно, яке залишилося після ліквідації МПП «Чарівний клубок» ( а.с.9).

В судовому засіданні встановлено, що 01.07.2019 року між сторонами по справі був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення), а саме: громадського будинку приміщення човнової станції, яке знаходиться в зоні відпочинку в м. Надвірна Івано-Франківської області, загальна площа якого, згідно технічного паспорта становить 72, 3 кв.м. На виконання умов договору позивач ОСОБА_1 сплатив продавцю ОСОБА_2 повну вартість приміщення в сумі 150 000 грн., а відповідач передала йому вказане приміщення. Відповідно до умов договору ( п.6.1) відповідач ОСОБА_2 зобов`язалась в термін до 01.08.2019 року підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору та зобов`язалась укласти його в нотаріальній формі. ( а.с.11-13).

Як ствердив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та не заперечила відповідач ОСОБА_2 в момент підписання ними договору, остання надала копії документів, які засвідчують її право власності на приміщення, а саме: технічний паспорт, договір купівлі-продажу від 30.12.1998 року, акт прийому-передачі від 06.03.2006 року, рішення загальних зборів, копії яких знаходяться в матеріалах справи ( а.с.3-10).

Згідно довідки №90 виданої 05.11.2019 року Івано-Франківським ОБТІ, яка долучена до матеріалів справи, станом на 31.12.2012 року право власності на човнову станцію в зоні відпочинку в м. Надвірна, Надвірнянського району, Івано-Франківської області зареєстровано за Надвірнянською міською радою згідно рішення XIV сесії Надвірнянської міської ради від 05.03.1998 року.

З`ясовано також, що незважаючи на те, що з моменту укладення договору між сторонами пройшов значний термін та в порушення його вимог, зі сторони відповідача ОСОБА_2 будь-яких дій з даного приводу вчинено не було, у зв`язку з чим нотаріального посвідчення договору купівліпродажу не відбулося.

Ч. 2 ст. 220 ЦК України та п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними» передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним за позовом сторони, що здійснила його виконання».

Стаття 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За ч.5 ст.656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Із наявної у справі копії договору купівлі-продажу від 01.07.2019 року слідує, що сторони домовилися щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулося їх повне виконання. Позивач (покупець) сплатив продавцю (відповідачу) кошти в повному обсязі, а відповідач (продавець) передала йому предмет договору купівлі-продажу, згідно акту приймання-передачі громадського будинку приміщення човнової станції від 01.07.2019 року (а.с. 4). Однак, позивач ОСОБА_1 не уклав своєчасно договір купівлі-продажу у відповідності із вимогами ст. 657 ЦК України, оскільки був впевнений, що відповідач ОСОБА_2 виконає свої зобов`язання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вище вказаного нерухомого майна. Отже, як з`ясовано в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 був позбавлений можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу.

Суд вважає, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу приміщення та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, окрім його нотаріального посвідчення.

Як вбачається з наданих документів, позивач ОСОБА_1 відкрито володіє та користується набутим майном, вимог щодо незаконності набуття ним права власності на спірне приміщення ніким не висунуте.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зі змісту ч.3 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Стаття 392 цього ж Кодексу визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.

Таким чином, оскільки судом визнано дійсним договір купівлі продажу від 01.07.2019 року та встановлено, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на спірне майно у встановленому законом порядку, а тому слід визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, а саме: громадський будинок приміщення човнової станції, яке знаходиться в зоні відпочинку в м. Надвірна Івано-Франківської області, загальною площею 72, 3 кв.м.

Більше того, ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст.11,16,220,321,334,328,392,638,655,656,657ЦК України та керуючись ст. ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати дійсним укладений 01.07.2019 року між ОСОБА_1 , і.к. НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , і.к. НОМЕР_2 , договір купівлі-продажу громадського будинку приміщення човнової станції, яке знаходиться в зоні відпочинку в м. Надвірна Івано-Франківської області, загальною площею 72,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , і.к. НОМЕР_1 , право власності на громадський будинок приміщення човнової станції, яке знаходиться в зоні відпочинку в м. Надвірна Івано-Франківської області, загальною площею 72,3 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 27.12.2019 року