ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2368/19 Справа № 205/6506/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк"

на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2018 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - визнано не поданою та повернуто позивачу (а.с. 16).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення суддею першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати (а.с. 18-20).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.1-3).

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що позовна заява подана з порушенням ст.ст. 175, 176 ЦПК України: що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.05.2012 року у розмірі 16 961 грн. 71 коп., яка складається з наступного: - 6 736 грн. 77 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом; 9 890 грн. 64 коп. - нарахована пеня; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 783 грн. 89 коп. - штраф (процентна складова), однак не вказує розмір тіла кредиту, з величини якого було здійснено нарахування відсотків за користування таким кредитом. Позивача повідомлено про необхідність виправити зазначені недоліки протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, однак, не пізніше, ніж до 20 листопада 2018 року включно (а.с.8).

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2018 року зазначена позовна заява була повернута позивачу як неподана. В обґрунтування ухвали суддя посилався на те, 08.10.2018 року позивач надіслав до суду виправлену позовну заяву, однак вказані недоліки усунуто не було. Зокрема, у виправленій позовній заяві знов зазначено про необхідність стягнення заборгованості по відсоткам вже в іншому розмірі - 5 787 грн. 18 коп., одночасно із цим знов не вказуючи розмір тіла кредиту, з величини якого було здійснено нарахування такого розміру відсотків. Більш того, у виправленій позовній заяві зазначається, що заборгованість за такими відсотками обраховується як сумарна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4823 грн. 96 коп. та 6 736 грн грн. 77 коп. за відрахуванням сплачених відповідачем сум у розмірі 5773 грн. 55 коп. Таким чином, позивач до заборгованості по відсотках включає загальну заборгованість по тілу кредиту, хоча за своєю суттю такі види заборгованості не є тотожними. При цьому позивач знов не надає суду арифметичних розрахунків щодо того на яке саме не погашене тіло кредиту та за який період часу нараховувалась заборгованість по відсотках у розмірі 5 787 грн. 18 коп., та на погашення яких видів заборгованості були спрямовані сплачені відповідачем кошти. Таким чином, виходячи з того, що позивач вимоги суду не виконав, недоліки, зазначені в ухвалі від 13.09.2018 року не усунув, суддя дійшов висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу у відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Однак з вказаними висновками судді 1 інстанції, колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Колегія апеляційного суду не погоджується з висновком судді щодо необхідності на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження по справі надання позивачем арифметичних розрахунків щодо того на яке саме не погашене тіло кредиту та за який період часу нараховувалась заборгованість по відсотках у розмірі 5 787 грн. 18 коп., та на погашення яких видів заборгованості були спрямовані сплачені відповідачем кошти.

Чинним законодавством України не передбачено, що підставою для повернення позовної заяви є ненадання доказів, зокрема згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Необхідні для вирішення справи докази можуть бути долучені до початку розгляду справи, зокрема, у попередньому судовому засіданні, а недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги може стати підставою для відмови в задоволенні позову чи окремих позовних вимог при вирішенні справи по суті.

Також, колегія суддів також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і далі кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2018 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: