ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/747/19Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/305/16-ц Категорія: 304090000 Кравченко Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 травня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Кравченко Т.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного валютного договору , -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 915/06-034-368, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 13 % річних на поточні потреби.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були укладені договори поруки, відповідно до умов яких ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зобов`язалися відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі і надав ОСОБА_1 кредит.

ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконав, унаслідок чого станом на 29 січня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 8 177, 71 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку за курсом НБУ становить 205 683 грн. 84 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 5 000 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку за курсом НБУ становить 125 785 грн. 85 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 560, 02 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку за курсом НБУ становить 39 237 грн. 32 коп.; пені за несвоєчасне погашення кредиту за кожен випадок в розмірі 1 180, 54 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку за курсом НБУ становить 29 692 грн. 62 коп.; пені за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок в розмірі 437,15 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку за курсом НБУ становить 10 995 грн. 06 коп.

09 березня 2010 року відбулася зміна найменування з акціонерного товариства на ПАТ «Укрсоцбанк».

З таких підстав ПАТ Укрсоцбанк» просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 915/06-034-368 від 30 травня 2007 року в сумі 205 683 грн. 84 коп.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 травня 2007 року між ним та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір, відповідно умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 15 000 доларів США зі сплатою 13 % річних. Кошти, надані банком були надані на придбання транспортного засобу, а кредитний договір є договором споживчого валютного кредитування. При цьому всупереч вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Декрету кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» на дату укладення кредитного договору АКБ «Укрсоцбанк» не був уповноваженим банком з надання кредиту готівкою в іноземній валюті фізичній особі, поскільки не мав відповідної ліцензії. Крім того, всупереч ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору позивач не надав повної, достовірної інформації про кредитування, що є ознакою нечесної підприємницької практики та є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Також банк із жовтня 2018 року в односторонньому порядку змінив процентну ставку за договором з 13 % на 15% і не повідомив про це ні позичальника, ні поручителів, тому наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, а договори поруки повинні бути припиненими.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просив визнати недійсним у цілому договір кредиту № 915/06-034-368 від 30 травня 2007 року, укладений між ним і АКБ «Укрсоцбанк».

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного валютного договору відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити в повному обсязі та стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 8 177,71доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить 205 683 грн. 84 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, при постановлені рішення судом було взято до уваги, що банк в односторонньому порядку без належного повідомлення ОСОБА_1 змінив процентну ставку з 13 % на 15 % , що не відповідає умовам кредитного договору та вимогам діючого законодавства. Проте ОСОБА_1 , сплачуючи кошти по кредитному договору не заперечував проти правильності проведених банком нарахувань боргу за підвищеною процентною ставкою, тому наведені доводи є безпідставними.

Також суд прийшов до помилкового висновку про відсутність правильності нарахування заборгованості по кредитному договору, посилаючись на те, що банк не надав документів для проведення судово-економічної експертизи.

Рішення суду першої інстанції також було оскаржено ОСОБА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення суду в цій частині залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року залучено до участі в цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якості позивача Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 30 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 915/06-034-368, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 15 000 доларів США зі сплатою 13 % річних на строк до 29 травня 2017 року.

30 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно умов якого поручитель зобов`язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Також 30 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, вимоги якого аналогічні вимогам договору поруки, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2

31 травня 2007 року ОСОБА_1 отримав від позивача кошти в сумі 15 000 доларів США.

Останній платіж по погашенню кредиту ОСОБА_1 здійснив 11 січня 2014 року. Вказаний факт сторонами не оспорюється.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 15 000 доларів США зі сплатою 13,00% процентів річних та погашення суми заборгованості до 10 числа кожного місяця.

Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі : поточні потреби.

Пунктом 2.4.1 кредитного договору передбачено, що сплата процентів здійснюється у валюті кредиту не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти.

Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання, кошти в першу чергу направляються на сплату прострочених процентів за його використання.

Пунктом 2.6 кредитного договору передбачено, що у разі зміни процентної ставки на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів та комісії, визначених, відповідно, в п.п. 1.1 та 3.3.16 цього договору.

Пунктом 2.6.1 кредитного договору передбачено, що про намір змінити розмір процентів та/або комісії за дострокове погашення кредиту, кредитор зобов`язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідно додаткову угоду.

Пунктом 2.6.2 кредитного договору передбачено, що у разі якщо позичальник погодився зі зміненим розміром процентів та/або комісії, за дострокове погашення кредиту, він зобов`язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 цього договору підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору.

Пунктом 2.6.7 кредитного договору передбачено, що у разі, якщо позичальник не погодився із запропонованими кредитором розмірами процентів та/або комісії за дострокове погашення кредиту, він зобов`язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 цього договору повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеня) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що усі додатки, зміни та/або доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на це представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір.

Пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання такого повідомлення буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежне виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше 90 календарних днів, строк використання кредиту вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеня).

Листом від 10 жовтня 2008 року № 23-022/96-434 банк повідомив ОСОБА_1 , що враховуючи підвищення облікової ставки Національного Банку України, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України на підставі рішення Управляючого комітету роздрібного бізнесу АКБ «Укрсоцбанк» № 380 від 24 вересня 2008 року повідомляють про підвищення процентної ставки за договором кредиту від 30 травня 2007 року до 15 % річних з 20 жовтня 2008 року. Надано для підписання проект додаткової угоди.

Але вказаний лист повернуто поштою із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Вказаний факт визнається сторонами і доказуванню не підлягає.

Додаткова угода про збільшення розміру процентної ставки сторонами договору не підписана.

Згідно з наданим банком розрахунком за кредитним договором від 30 травня 2007 року № 915/06-034-368 заборгованість ОСОБА_1 станом на 29 січня 2016 року становить 8 177,71 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 5 000 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 1 560,02 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 1 180,54 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 437,15 доларів США.

Свої розрахунки заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 суду першої інстанції не надав.

Однією із підстав зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 були вимоги, що в жовтні 2008 року банк в односторонньому порядку змінив процентну ставку за договором із 13% до 15%. Рішенням суду першої інстанції відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову повністю.

Рішення суду першої інстанції в цій частині також було оскаржено ОСОБА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В касаційному порядку рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 не оскаржував.

Із окремим позовом про визнання незаконним підвищення розміру процентів в односторонньому порядку та зобов`язання здійснити перерахунок боржник ОСОБА_1 до суду не звертався.

Тому суд виходить із того, що розмір процентів необхідно розраховувати в розмірі 15%.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

На підставі частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено строкові платежі і проценти сплачуються до 10 числа кожного місяця.

Згідно із п. 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 (сплачувати проценти за використання кредиту, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит за фактичний час його використання) цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже строк користування кредитом, передбачений п. 1.1.1 кредитного договору за умовами договору (п.4.5 кредитного договору) сплив. Останній платіж боржником сплачений 11 січня 2014 року. Строком спливу кредитного договору є 12 травня 2014 року (90 днів з неналежного виконання договору, тобто 11 лютого 2014 року). Із цієї дати сплив строк договору.

Відповідно до розрахунку заборгованість за кредитним договором складає 5 000 доларів. Вказана сума підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_1 .

Щодо нарахування та стягнення процентів за користування кредитом, то суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа І («Позика») Глава 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування до 12 травня 2014 року відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичних (щомісячних) платежів до 10 числа кожного місяця. Починаючи із 12 травня 2014 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимог позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже приписи абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосованими.

Враховуючи наведене суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, розмір заборгованості за відсотками складає 1560,02 доларів США. Із 12 травня 2014 року по 29 січня 2016 року розмір заборгованості по відсотках складає 853,42 доларів США. Розмір відсотків за користування кредитом які не сплачені ОСОБА_1 на 12 травня 2014 року складає 706,60 доларів США (1560,02-853,42). Вказана сума підлягає стягненню із ОСОБА_1

Всього підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» -5706,60 доларів (5000+706,60).

Відповідно до договору кредит взятий у доларах США.

У разі отримання у позику іноземної валюти, позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18).

Щодо вимог про стягнення пені суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених в п.2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п 1.1, 2.6.3, 4.4, 5.4, цього договору позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочення, що дії в цей період.

Відповідно до розрахунку, наданого банком, заборгованість по пені розрахована із 28 січня 2015 року по 12 січня 2016 року.

Згідно п. 4.5 кредитного договору строк користування кредитом сплив 12 травня 2014 року.

Із цього випливає, що пеня нарахована банком після спливу строку дії договору.

Частиною першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Із цього випливає, що пеня є елементом самого забезпечення зобов`язання.

Строк виконання зобов`язання сплив 12 травня 2014 року. Із цього часу кредитодавець втрачає право нарахування обумовленої в договорі неустойки (пені). Права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин в задоволенні позову про стягнення пені необхідно відмовити.

Що стосується солідарного стягнення коштів із поручителів, то суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що для забезпечення повернення кредитних коштів 30 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а також між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були укладені договори поруки.

Відповідно до п. 1.1. договорів поруки поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Відповідно до п.2.1.2 договорів поруки зміст забезпечених порукою зобов`язань: сплата відсотків за використання кредиту в порядку та в строки визначені договором кредиту 13,00% (тринадцяти цілих 00 сотих) процентів річних.

Кредитор (АКБ «Укрсоцбанк») 20 жовтня 2008 року збільшив розмір відсотків за використання кредиту у розмірі 15%. Згода поручителів на збільшення розміру відсотків за користування кредитом в матеріалах справи відсутня. Позивач не оспорює, що збільшення відсотків за користування кредитом проведено без повідомлення і згоди поручителів.

Відповідно до статті 553 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин), зі зміною основного зобов`язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов`язання, забезпеченого порукою.

Так, зміна умов зобов`язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов`язанням.

Виходячи з результату аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужим грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки або зміни ануїтентного платежу (зміни схеми погашення кредиту) в бік збільшення тощо.

Таким чином, відповідно частини першої статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) припинення поруки у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №569/9873/16-ц (провадження №61-21813св18).

Враховуючи, що умовами кредитного договору збільшені обсяги відповідальності поручителів без їхньої згоди суд приходить до висновку, що договори поруки припинилися в силу частини першої статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин).

Тому в задоволенні позову до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно відмовити.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування в частині позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із постановленням нового судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення судові витрати понесені ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Всього ПАТ «Укрсоцбанк», сплатив судові витрати у вигляді судового збору 10 181,36 грн. (3 085,26 + 3 393,79 + 3 709,31). Позов задоволено на 70 %. Тому підлягає до стягнення 7 126,70 гривень.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 травня 2017 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на корить Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 5 706,70 доларів США.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати 7 126 грн. 70 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Судді :