Справа № 311/3916/18
Провадження № 2/311/196/2019
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2019 року м. Василівка
Василівський районний суд Запорізької області у складі:
Головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,
при секретарі: Осінцевій Л.А.
В С Т А Н О В И В :
07 листопада 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільнені належних працівникові грошових сум.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2018 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.14).
12 грудня 2018 року представником відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.18).
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с.24).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано заяву, з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити за викладеними у позовній заяві підставами, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.38).
В судове засідання представник позивача ОСОБА_4, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1, не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву, з проханням розглядати справу за його відсутністю, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.39).
Суд, ретельно вивчивши матеріали цивільної справи №311/3916/18, повно та всебічно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.
Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2 акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» та 06.03.2018 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України, про що свідчить копія трудової книжки серії АВ№002016 від 01.01.2005 року, виданої на імя ОСОБА_1, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.5).
При звільненні розрахунок з ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» проведений не був.
Відповідно до виписки, сформованої АТ КБ «Приватбанк» від 17.09.2018 року, по надходженню по картці/рахунку за період з 01.01.2018 року по 31.08.2018 року, ОСОБА_1, заробітна плата ПАТ «Запоріжжяобленерго» була зарахована на його картковий рахунок 21.08.2018 року, та копія виписки міститься в матеріалах справи (а.с.7).
Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення.
Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, - при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.
Відповідно до п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно п.п.3,4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.
Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.
Відповідно до довідки про середній заробіток, виданої ПАТ «Запоріжжяобленерго», оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.9), середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає - 322,95 гривень, що сторонами не оспорюється.
Разом з тим, при звільненні ОСОБА_1, розрахункові суми йому були виплачені з порушенням чинного законодавства, зокрема статті 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника, виплата всіх сум, що йому належать від підприємства, провадиться в день звільнення. Так, відповідно до виписки по надходженням по банківській картці ОСОБА_1, який звільнений 06.03.2018 року, останній отримав розрахункові суми лише 21.08.2018 року, що підтверджено позивачем та відповідачем не оспорюється.
Крім того, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стяягненню з відповідача на користь держави.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.43, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 3, 9,12,13, 81, 89, 133, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273, 274, 279,430 ЦПК України, ст.ст.116-117 КЗпП України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні належних працівникові грошових сум задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено і підписано 15 лютого 2019 року.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5