Справа № 212/6922/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участю секретаря: Стрижак Є.С.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (скорочена назва ПАТ «КЗРК») у якому просить стягнути на користь його довірителя ОСОБА_4 моральну шкоду, заподіяну ушкодження здоровя на виробництві, що сталося з вини відповідача яку оцінює у 744 600 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що тривалий час позивач перебував у трудових відносинах з підприємством та працюючи в шкідливих умовах праці з вини підприємства отримав низку професійних захворювань, таких як сенсоневральна приглухуватість зі зниженням слуху, туговухість, вібраційна хвороба з периферичною ангіодистанією, корінцевим синдромом на шийному рівні та дистрофічними порушеннями у вигляді плечолопаткового періартрозу, а також захворювання легень, гіпертонічна хвороба та ін. Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 у своїй позовній заяві зазначив, що внаслідок ушкодження здоровя окрім фізичного болю ОСОБА_4 також відчуває й моральні страждання які він зазнає та відчуває постійно. Вважає, що визначений розмір компенсації відповідатиме ступеню моральних страждань позивача.

Ухвалою від 14 вересня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження та справу призначено до розгляду в судовому засіданні по суті.

Ухвалою від 23 жовтня 2018 року розгляд справи відкладено у звязку із зайнятістю представника відповідача на підставі письмового клопотання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «КЗРК» ОСОБА_2 заперечувала проти позовних вимоги посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві на позовну заяву, а саме вважала позовні вимоги незаконними та необґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами письмові докази, заслухавши пояснення сторін було встановлено, що в період часу з 28 лютого 1983 року ОСОБА_4 працював підземним бурильником шпурів, прохідником, підземним гірничим робітником очисного забою шахти «Родіна» в рудоуправлінні ім. К.Лібкнехта обєднання «Кривбассруда» з повним робочим днем на підземних умовах.

В період роботи позивача на підприємстві ВО «Кривбасруда» було перейменовано в Криворізький державний залізорудний комбінат згідно з наказом Міністерства промполітики України від 29 липня 1998 року № 263.

Наказом ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 Криворізький державний залізорудний комбінат реорганізовано в Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», структурним підрозділом якого є шахта «Родіна».

Згодом Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» реорганізовано з 01 серпня 2001 року у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» що підтверджується трудовою книжкою, яка міститься в матеріалах справи.

01 січня 2003 року ОСОБА_4 звільнений з підприємства на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно п 1.1 розділу 1 Статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» передбачено, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Через погіршення стану здоровя ОСОБА_4 неодноразово звертався до медичних лікувальних закладів, періодично, починаючи з 1999 року по 2015 роки проходив стаціонарні лікування з приводу вібраційної хвороби, туговухості, нейросенсорної приглухуватості, скаржився на задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, головний біль та підвищення АТ, відчуття слабкості в кінцівках тощо. Зазначені факти знаходять своє підтвердження у медичних документах , у яких йдеться про наявність у ОСОБА_4 саме професійних захворювань.

Актами від 13 серпня 1996 року, 24 листопада 1998 року та 15 грудня 2000 року на підприємстві було проведено комісійне розслідування виникнення у ОСОБА_4 професійних захворювань. За висновками комісії причиною професійних захворювань у позивача є конструктивні недоліки машин та механізмів, тривалий стаж праці в умовах завищеного рівня шуму та недосконалість застосування засобів індивідуального захисту органів слуху.

Умови праці підземного прохідника ОСОБА_4, визначені такими , що відносяться - по важкості праці - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі);

За висновками ЛЕК УкрНДІПРОММЕД ОСОБА_4 були встановлені професійні захворювання. :

-Рішенням ЛЕК НДІ від 03 листопада 1998 р. діагноз: двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху. Туговухість 1ст. Захворювання професійне.

-Рішенням ЛЕК НДІ від 05 жовтня 1999 року діагноз: Вібраційна хвороба другої стадії з периферичною ангіодистонією, корінцевим синдромом на шийному рівні та дистрофічними порушеннями у вигляді плечолопаткового періартрозу.

-Рішенням ЛЕК НДІ від 30 листопада 2000 р. діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії,емфізема легень першої стадії), фаза загострення. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Захворювання професійне.

Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба II ст., ступінь 2, гіпертензивне серце. Дифузний кардіосклероз. Ангіопатія сітківки OU, часткова атрофія зорових нервів, пресбіопсія.

За рішеннями медико соціальної експертної комісії йому було встановлено втрату професійної працездатності в таких розмірах:

1.первинно, 23 вересня 1996 року встановлено первинно 25 % втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням вібраційна хвороба з наступним переоглядом 01 вересня 1997 року.

2.30 жовтня 1997 року без змін.

3.08 грудня 1998 року встановлено 25% втрати професійної працездатності , з них:

-5 % первинно по кохлеарному невриту

-20 % по вібраційній хворобі

4.15 січня 2001 року встановлено 50 % , з яких:

-10 % первинно по пиловому бронхіту (з 19.01.2000 по 01.12.2001)

-40 % повторно по вібраційній хворобі та невриту (з 01.12.2000 по 01.12.2001)

-встановлено 3 групу інвалідності.

5.19 грудня 2005 року встановлено 3 групу інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності, з яких :

-40 % по захворюванню туговухість, вібраційна хвороба

-20 % - по ХОЗЛ з 01.12.2005 - безстроково .

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального Страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м.Кривому Розі від 21 січня 2002 року ОСОБА_4 призначено перераховану щомісячну грошову суму , що компенсує відповідну частину втраченого заробітку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Із письмових доказів вбачається, що Відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпПУ, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства, а саме ст. 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу ОСОБА_4 була заподіяна шкода здоровю внаслідок виникнення професійних захворювань. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству.

Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Що стосується доводів представника ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням його здоров'я, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом ушкодження здоров'я в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої ушкодженням здоров'я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження здоров'я позивачу на виробництві, та моральних страждань потерпілому.

У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків, здоров'ю позивача ОСОБА_4 була заподіяна шкода, й внаслідок професійних захворювань ОСОБА_4 втратив працездатність в розмірі 60%., встановлена 3 група інвалідності безстроково. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками ушкодження здоров'я, позивачу порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, підтверджуються належними та допустимими доказами, встановлений факт спричинення моральної шкоди, однак суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь ОСОБА_4 суму у розмірі 50 прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 96 050 гривень, що буде грошовим еквівалентом компенсації тих страждань і переживань, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Також на вищезазначеним рішенням, з підприємства стягнуто на користь держави судовий збір, тому при ухвалені рішення, судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 12, 258, 259, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.43 Конституції України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя - 96 050 (девяносто шість тисяч пятдесят) гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 704,80 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення виготовлено 29 січня 2019 року.

Суддя: Ю. В. Козлов