Провадження №2/592/661/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Олійник В. О. ,

позивачки: ОСОБА_1 , ,

представниці позивачки: адвоката Прихожай Т. І. ,

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представниці відповідачів: адвоката Гаврилюк Н. М. ,

третьої особи: ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловою площею шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Прихожай Тетяни Ігорівна звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловою площею шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, із змісту якого вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_3 її онуком. Спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була надана сім`ї ОСОБА_5 , яка на той час складалася з чоловіка позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 , позивачки ОСОБА_1 та їхніх дітей ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 , на підставі ордеру на заняття житлового приміщення № 33, виданого на підставі рішення Сумської міської ради народних депутатів № 2461 від 06.07.1978 року. Всі ці особи були зареєстровані в зазначеній квартирі, відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований в квартирі з 11.08.1991 року. Квартира трикімнатна, житловою площею 37,4 м ? . Основним наймачем квартири був ОСОБА_6 , а після його смерті на підставі рішення міськвиконкому № 43 від 21.08.2012 року квартира була переоформлена на позивачку ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою Управління обліку, розподілу та приватизації житла СМР. В 2003 році позивачка ОСОБА_7 придбала для доньки-відповідачки ОСОБА_2 та на її ім`я квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачі переїхали в зазначену квартиру для постійного проживання та з цього часу в кв. АДРЕСА_3 вони не проживають та участі в утриманні її не беруть. Їхніх речей в квартирі немає, ніяких перешкод в користуванні зазначеною житловою площею їм ніхто не чинив. Відсутність відповідачів в квартирі понад шість місяців підтверджується актом від 26.10.2017 року, складеним членами домового комітету та мешканцями будинку, а також можуть підтвердити в судовому засіданні свідки. Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в спірній квартирі на протязі більш ніж чотирнадцять років без поважних на то причин. В квартирі мешкають тільки позивачка ОСОБА_7 та її син ОСОБА_4 (третя особа по справі) . Добровільно знятися з реєстрації в зазначеній квартирі відповідачі не бажають. Реєстрація відповідачів в квартирі створює позивачці ОСОБА_7 і перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідачів сплачує вона. Вона не може скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг та інше. Крім того, у позивачки є бажання приватизувати квартиру, в якій вона мешкає разом із сином ОСОБА_4 , який є інвалідом 2 групи. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців . Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, іншим шляхом, ніж звернення до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_7 не має можливості захистити свої права та законні інтереси. Згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні № 1382-IV від 11.12.2003 року (зі змінами) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України; ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вона просила: 1. Позов ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі. 2. Усунути перешкоди в користуванні житловою площею шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_4 . АДРЕСА_3 . 3. Стягнути з відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_7 суму 640 грн. судовий збір, сплачений нею за подання позову до суду. 4. Список свідків, яких потрібно викликати в судове засідання на підтвердження факту відсутності відповідачів в квартирі на протязі тривалого часу, буде надано додатково (вхідний № 48437/17 від 26.12.2017 року) (а. с. 4, 5) .

06.02.2018 року відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що ОСОБА_7 через свою представницю адвоката Прихожай Т. І. звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх особами, що втратили право користування жилою площею в квартирі. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.01.2018 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи було призначено на 07.02.2018 року на 11 годину 30 хвилин з повідомленням сторін. Суд встановив відповідачам 15-денний строк з дня вручення ним цієї ухвали, протягом якого вони мають право подати суду відзив на позовну заяву. Відповідачі отримали на пошті копію ухвали суду та позовну заяву з доданими до неї документами 10.01.2018 року. Не маючи юридичної освіти та потребуючи правової допомоги, вони звернулися з заявами до Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Після того, як ними були зібрані необхідні документи, було прийнято позитивне рішення про надання їм безоплатної вторинної правової допомоги. 02.02.2018 року відбулася зустріч з адвокатом Гаврилюк Н. М. , якій Сумським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги були видані відповідні доручення та довіреності. В зв`язку з цим відповідачі, які не визнають пред`явленого до них позову, з об`єктивних причин не мали можливості протягом 15 днів з дня отримання ухвали судді подати до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_7 , оскільки адвокат Гаврилюк Н. М. отримала доручення на надання ним безоплатної вторинної правової допомоги тільки 02.02.2018 року, коли і відбулася перша зустріч з відповідачами. Тому відповідачі пропустили встановлений законом та судом строк для подачі відзиву. Оскільки цей строк був пропущений з поважних причин, то він має бути поновлений судом, відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України. ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 не визнають позовних вимог ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_3 , вважають їх незаконними та необґрунтованими. Підстав для їх задоволення в даному випадку не вбачається. Згідно ст. 71 ЖК України за наймачем або членами його сім`ї при тимчасовій, відсутності зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Викладені в позові ОСОБА_7 обставини справи не відповідають дійсності. Перш за все треба зазначити про те, що відповідачі на законних підставах набули право користування жилою площею в 3-кімнатній квартирі жилою площею 37,4 м ? , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_2 була включена до ордеру на отримання спірної квартири як член сім`ї наймача ОСОБА_6 , постійно проживала в ній і була зареєстрована у встановленому законом порядку. Її син ОСОБА_3 , 1991 року народження, був зареєстрований в даній квартирі після народження і також постійно проживав в ній. Іншого житла у відповідачів не було. 03.11.1997 року ОСОБА_2 та її перший чоловік ОСОБА_9 отримали в дар в рівних частках від ОСОБА_10 , якому вони надавали постійну фізичну та матеріальну допомогу, 2-кімнатну квартиру жилою площею 30,6 м ? , яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією договору дарування квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Юморановою В. М. . Оригінал цього договору знаходиться в архіві. В зв`язку з розірванням шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 вказана квартира була продана ними, а отримані грошові кошти за 1/2 частину квартири відповідачка вклала в покупку однокімнатної квартири жилою площею 11,6 м ? в малосімейному гуртожитку, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.07.1998 року, посвідченому приватним нотаріусом Ануфрієвим О. В. (оригінал договору знаходиться у ОСОБА_2 ) . При цьому вона зі своїм сином, якому на той час було 7 років, не переселялася до цієї квартири, оскільки мала постійне місце проживання в спірній 3-кімнатній квартирі. Куплену квартиру ОСОБА_2 здавала в оренду, отримуючи додаткові грошові кошти на проживання своєї сім`ї. Коли відповідачка стала проживати однією сім`єю з ОСОБА_11 , то останній вселився до спірної квартири, але мати ОСОБА_2 - позивачка ОСОБА_7 стала категорично заперечувати проти його проживання в спірній квартирі, влаштовувала постійні сварки і вигнала свою доньку разом із співмешканцем з квартири, в якій ОСОБА_2 була зареєстрована та постійно проживала. При цьому в квартирі залишилися особисті речі відповідачки, а також належні їй на праві власності: килим, шифоньєр, диван Малютка та інше. Для того щоб запобігти сваркам та неприязним стосункам з матір`ю, ОСОБА_2 не за власною ініціативою змушена була піти із спірної квартири, але при цьому вона залишила за собою право на проживання та користування цим житловим приміщенням. Відповідач ОСОБА_3 , який на той час був неповнолітньою особою, залишився проживати разом з бабусею. ОСОБА_2 постійно приходила до спірної квартири, цікавилася даним житлом, давала матері кошти на оплату квартплати та комунальних послуг. Весь цей час вона намагалася домовитися зі своєю матір`ю про те, щоб та дозволила їй з чоловіком ОСОБА_11 , шлюб з яким був укладений 04.06.2010 року, проживати в спірній квартирі, але це не дало позитивного результату. Тим більше, що ОСОБА_7 . Та її син ОСОБА_4 (3-я особа по справі) часто вживали спиртні напої, постійно перебували в нетверезому стані, приводили до квартири сторонніх осіб, з якими розпивали спиртні напої. Такі умови, незадовільні для проживання в квартирі, призвели до того, що відповідач ОСОБА_12 також був змушений піти з квартири. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , з одного боку, та ОСОБА_2 , з іншого боку, яка постійно приходила до спірної квартири з метою проживання в ній, виникали сварки та скандали, що робило неможливим спільне проживання в даному жилому приміщенні. Третя особа ОСОБА_4 неодноразово лікувався від алкоголізму, перебував на обліку в зв`язку з хронічним алкоголізмом, швидкою допомогою йому надавалася перша медична допомога. Але надати докази суду щодо них обставин відповідачі не мають можливості, бо в отриманні ними такої інформації було відмовлено. Весь цей час відповідачі зберігали за собою право користування спірним житловим приміщенням. І позивачка та член її сім`ї ОСОБА_4 , проти цього не заперечували. Коли в 2012 році вирішувалося питання щодо переоформленні особового рахунку на спірну квартиру після смерті її наймача ОСОБА_6 на позивачку, яка стала її наймачем, відповідачі, як члени сім`ї, проти цього не заперечували і надали свою згоду. Без їхньої письмової згоди ОСОБА_7 не стала б наймачем спірної квартири. Крім того, позивачка ОСОБА_7 , звергаючись з апеляційною скаргою на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2017 року по справі № 592/8298/15-ц, зазначила про те, що не тільки вона та ОСОБА_4 , , але й відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повинні сплачувати заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, абонплати та гарячого водопостачання на користь ПАТ СМНВО за період з 2003 року по 31.07.2015 року, що підтверджується постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 17.01.2018 року. Це свідчить про те, що позивачка протягом зазначеного нею часу визнавала за відповідачами право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, вказуючи на те, що вони нарівні з нею повинні нести витрати по оплаті наданих комунальних послуг. Ще однією причиною не проживання відповідачів в спірній квартирі є заміна позивачкою вхідних дверей з замком. Надати доньці з онуком ключі від нового замка позивачка відмовилася, що є для них перешкодою в користуванні квартирою. Саме позивачка чинить відповідачам перешкоди в проживанні та користуванні спірним житлом, тому вони з поважних причин не можуть проживати в спірній квартирі. Таким чином, не проживання відповідачів в спірній квартирі викликано цілим рядом поважних личин, що не дає законних підстав для визнання їх втратившими право користування жилим приміщенням в спірній квартирі. Факт не проживання відповідачів в даній квартирі з поважних причин може бути підтверджений в суді показами свідків. При тимчасовій відсутності в житловому приміщенні відповідачі продовжують відноситися до нього, як до свого постійного місця проживання, зберігаючи право на вказане житло. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 178 ЦПК України, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили: 1. Приєднати відзив відповідачів до матеріалів цивільної справи № 592/14820/17, провадження № 2/592/800/18 за позовом ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні жилою площею в квартирі шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. 2. Відмовити позивачці ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 3. Список свідків буде наданий суду додатково. 4. Поновити строк подачі відзиву, оскільки він був пропущений з поважних причин (вхідний № 5048 від 06.02.2018 року) (а. с. 63 65) .

19.03.2018 року представниця позивачки ОСОБА_7 адвокат Прихожай Тетяна Ігорівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що відповідачі по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , надавши відзив на зазначену позовну заяву, повідомили про свої заперечення проти позову та вважають його необґрунтованим. З такими поясненнями не можна погодитися, оскільки в відзиві відповідачі через свого представника висловлюють свої міркування з приводу позовних вимог, не підтверджуючи їх необхідними доказами. У відзиві на позов відповідачі не заперечують проти того, що на праві власності у ОСОБА_2 знаходиться квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в якій вони проживають. З часу проживання в зазначеній квартирі відповідачі жодного разу не звертались до правоохоронних чи судових органів з питання створення позивачкою ОСОБА_7 або третьою особою ОСОБА_4 перешкод в користуванні ними житловою площею в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , тому їх посилання на неможливість проживання в зазначеній квартирі з вини позивачки та третьої особи безпідставні. Позивачка ОСОБА_7 , в свою чергу, стверджує, що ніяких перешкод в користуванні житловою площею в кв. АДРЕСА_3 відповідачам не створювалось, за бажанням відповідачі мали можливість мешкати в квартирі. При переході на нове місце проживання відповідачі забрали всі необхідні їм речі. В спірній квартирі жодного дня не проживав чоловік відповідачки ОСОБА_11 . Також не залишався проживати в квартирі без матері онук позивачки відповідач ОСОБА_3 . Разом зі своєю матір`ю відповідачкою ОСОБА_2 він покинув спірну квартиру та перейшов проживати в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачі мають ключі від спірної квартири та від входу в під`їзд, тобто мають вільний доступ до квартири. Свого онука відповідача ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_7 просила допомагати сплачувати комунальні послуги та робити необхідні покупки, оскільки вона сама не має можливості це робити. У зв`язку з цими обставинами він приходив до неї, вона давала йому кошти, а він виконував її прохання. Дійсно, в 2012 році відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надавали свою письмову згоду на визнання позивачки ОСОБА_7 наймачем квартири після смерті її чоловіка, але на той час в судовому порядку не ставилося питання про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловою площею, крім того, з зазначеного часу, а саме: з 2012 року сплинуло вже біля п`яти років, тобто навіть цього строку достатньо для того, щоб ставити питання про визнання осіб такими, які втратили право на користування житловою площею у зв`язку з відсутністю в житлі без поважних причин. Також не свідчить про визнання позивачкою ОСОБА_7 права на користування житловою площею за відповідачами і факт того, що в апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_7 посилалася на необхідність стягнення заборгованості по комунальним послугам також і з відповідачів. Плата за комунальні витрати нараховується не в разі фактичного проживання, а виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Тому, якщо б відповідачі цікавилися збереженням за собою права на користування житловою площею, вони б сплачували комунальні витрати, які нараховувалися на них, як на зареєстрованих в квартирі, але вони цього не робили. У разі фактичної відсутності в квартирі зареєстрованих осіб, наймач має право на стягнення з них нарахованих комунальних платежів. Факт того, що позивачка ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю відповідачів в спірній квартирі не визнавала за ними права на користування житловою площею підтверджується тим, що за ініціативою позивачки було проведено обстеження житла за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження відсутності відповідачів та їх речей в спірній квартирі, що підтверджується відповідним актом. Факт їх відсутності в судовому засіданні буде підтверджено свідками. Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в спірній квартирі такий тривалий час, що називати їх відсутність в квартирі тимчасовою, неможливо. Вони мають інше постійне місце проживання, ніяких дій, які б свідчили про намагання ними зберегти за собою права на вказане житло, вони не скоїли. На даний час реєстрація в квартирі відповідачів створює позивачці перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: вона не має можливості оформити субсидію та не має можливості приватизувати житло, в якому мешкає. Тому вона вважає заперечення відповідачів, викладені в відзиві на позов, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Позовні вимоги позивачки ОСОБА_7 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловою площею в кв. АДРЕСА_3 підлягає задоволенню (вхідний № 10845 від 19.03.2018 року) (а. с. 81, 82) .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_7 , її представниця адвокат Прихожай Тетяна Ігорівна надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у відповіді на відзив. Вони просили позов задовольнити та усунути перешкоди в користуванні житловою площею шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_4 . АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їхній представник адвокат Гаврилюк Надія Миколаївна надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вони просили відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення позивачки, її представниці, відповідачів, їхньої представниці, третьої особи, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Ст. 47 Конституції України наголошує на тому, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо ці особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідачі в судовому засіданні зазначили про те, що причиною не проживання у спірній квартирі є конфлікт з позивачкою і відсутність у них ключів від квартири, які позивачка відмовляється їм надати на їхнє прохання.

Відсутність ключів від квартири у відповідачів не спростовують і позивачка та її представниця.

За таких обставин суд вважає, що причини тимчасової відсутності відповідачів понад встановлених строків є поважними, оскільки відповідачі не могли вільно користуватися квартирою за відсутності ключів від неї, до того ж вони виявляють зацікавленість у цій квартирі й до теперішнього часу.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) , необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) .

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

За встановлених обставин відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були відсутніми в спірній квартирі понад встановлені законом строки з поважних причин, а тому відсутні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом. Поважність причин їхнього не проживання в квартирі підтверджено тими обставинами, що сторони є родичами, між ними склалися неприязні стосунки. Відповідачі не мають вільного доступу до спірного житла за відсутності ключів від неї, однак інтерес до житла не втратили.

Наданий суду акт лише фіксує факт не проживання відповідачів в спірній квартирі, однак не містить в собі причин їхнього не проживання.

Доводи про те, що відповідачі залишили спірне житло у зв`язку із конфліктною ситуацією нічим не спростовуються.

Суд звертає увагу на те, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. , 21.02.1990 року) . Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K. , 24.11.1986 року) , так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus , 18.02.1999 року) .

Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд враховує і правову позицію Верховного Суду, який розглядаючи справу про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, дійшов висновку про те, що тимчасова відсутність особи за місцем проживання з у зв`язку з конфліктними відносинами сторін, відсутністю у відповідача ключів від квартири, які позивач відмовляється йому надати, існування неприязних відносин, перешкоджання відповідачу проживати у квартирі, в результаті чого відповідач позбавлений можливості зайти до квартири через відсутність ключів, є поважними причинами тимчасової відсутності відповідача у спірній квартирі (справа № 226/647/16-ц, провадження № 61-1681св18 від 21.06.2018 року) (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74927042) .

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, в тому числі й показання свідків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, у зв`язку з відсутністю відповідачів у квартирі з поважних причин.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловою площею шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається Сумському апеляційному суду через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков