ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2990/18

Номер провадження 22-ц/816/49/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собина О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 жовтня 2018 року в складі судді Яковця О.Ф., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складений 08 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Роменської міської ради Сумської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому просив визнати його право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0820 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і споруди (присадибна ділянка), за кадастровим номером НОМЕР_1 та визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0152 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Роменської міської ради Сумської області від 17 березня 2005 року №26 «Про розгляд земельних питань» затверджено проект землеустрою земельної ділянки площею 0,1277 га йому, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та надано дану земельну ділянку їм у власність.

17 грудня 2007 року до Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підставі державного акта від 17 грудня 2007 року НОМЕР_3 внесено запис про реєстрацію права власності за ним на земельні ділянки площею 0,0820 га та 0,0152 га за вказаною адресою. Проте, даний державний акт на право власності на земельну ділянку був втрачений і, як він вважає, відновити його неможливо.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наявність у позивача оригіналу примірника документації із землеустрою підтверджує факт того, що йому був виданий державний акт на право власності на земельні ділянки, а також була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо надання спірних земельних ділянок у власність позивачу. При цьому, ОСОБА_1 зауважив, що оскільки документ, що посвідчує його право власності на земельні ділянки, зокрема, Державний акт на право власності на земельну ділянку, втрачений і не може бути відновлений, тому є підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно в судовому порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передумовою застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, порядку для відновлення порушеного права. Також суд вказав, що позивачем не доведено факт втрати державного акта про право власності на земельну ділянку та обставин звернення до відповідного органу державної реєстрації прав з питанням щодо оформлення свого права власності на спірне нерухоме майно у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на земельні ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Роменської міської ради Сумської області від 17 березня 2005 року «Про розгляд земельних питань», затверджено проект землеустрою земельної ділянки площею 0,1277 га громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та передано вказану земельну ділянку їм у власність (а.с. 7).

Відповідно до даних технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної власності на території АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0820 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (зворот а.с. 16), а також передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0152 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (зворот а.с. 15).

Роменським міжрайонним відділом Сумського регіонального Центру державного земельного кадастру 17 грудня 2007 року до Державного земельного кадастру про земельну ділянку були внесені наступні відомості про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0820 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером НОМЕР_1: вид права - право власності, співвласники: ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, документ, що підтверджує право - державний акт від 17 грудня 2007 року НОМЕР_3 за НОМЕР_6 (а.с. 26-27).

Крім того, 17 грудня 2007 року до Державного земельного кадастру про земельну ділянку були також внесені і такі відомості про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0152 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером НОМЕР_2: вид права - право власності, власник - ОСОБА_1, документ, що посвідчує право - державний акт від 17 грудня 2007 року НОМЕР_3 (а.с. 29).

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 звертався до Відділу у Роменському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області із письмовим запитом, в якому просив видати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку від 17 грудня 2007 року НОМЕР_3, а у випадку неможливості, надати належним чином засвідчені його копію та рішення Роменської міської ради Сумської області, на підставі якого даний державний акт було видано (а.с. 32).

Листом Відділу у Роменському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 04 грудня 2017 року за вих. №1375/110-17 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі дубліката державного акта на право власності на земельну ділянку з посиланням на те, що відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Також, повідомлено, що відповідно до відомостей з документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою Відділом у Роменському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області відсутня на обліку документація із землеустрою та архівні примірники державних актів на право власності на земельні ділянки, зареєстрованих за ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, вказано, що державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 01 червня 2007 року, виданий на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером НОМЕР_4, зареєстрованого в національній кадастровій системі за ОСОБА_10 (а.с. 33).

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання прав.

У статті 392 ЦК України йдеться про те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 17 грудня 2007 року), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, яка діяла до 23 серпня 2013 року, передбачено, що державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (п. 1.4).

У пунктах 2.14, 3.2, 4.2 вказаної інструкції зазначено, що державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується органом, який прийняв рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (постійне користування), та відповідним державним органом земельних ресурсів. У разі відчуження земельних ділянок із земель приватної власності державний акт на право власності на земельну ділянку підписує відповідний державний орган земельних ресурсів на підставі копії відповідного договору, вірність якої засвідчена нотаріусом.

Державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

Другий примірник державного акта або договору зберігаються у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України.

Виходячи з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не вичерпано можливості захистити свої права на земельну ділянку в позасудовому порядку. Сам по собі факт втрати правовстановлюючого документу не є безумовною підставою для визнання права особи на спірне майно в судовому порядку.

Зокрема, статтею 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У ст. 2 вказаного Закону йдеться про те, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127.

Згідно пункту 53 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об'єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія.

Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов'язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Тобто, за відсутності державного акта на земельні ділянки позивач не позбавлений можливості зареєструвати у державного реєстратора право власності на земельну ділянку. Доказів на підтвердження звернення до державного реєстратора з питанням про реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки та отримання відмови у внесенні відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачем суду надано не було.

Отже, враховуючи обставини того, що вимогу про визнання в судовому порядку права власності на земельні ділянки ОСОБА_1 заявив передчасно, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги позивача про те, що державний акт на земельні ділянки втрачено та відновити його неможливо не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і щодо наявності у позивача технічної документації із землеустрою стосовно надання позивачу спірних земельних ділянок висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому рішення суду в оскарженій частині є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського районного суду Сумської області від 03 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина