ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.,

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Дніпропетровське регіональне управління" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року у справі № 200/15342/14-ц скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ "Банк "Фінанси та Кредит" задовольнити у повному обсязі.

У відзивах ОСОБА_2, ОСОБА_3 на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року просять рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважають що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.05.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №262/08-ФЛ, згідно умов якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності Кредитні ресурси в сумі 59 381 доларів США з оплатою процентів строком до 10.05.2015 року.

Відповідно до п.4.1.1 Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту за такими ставками:

-протягом першого року кредитування з дати укладання Кредитного договору по 22.05.2009 року - за процентною ставкою 13% річних;

-протягом другого кредитування з 23.05.2009 року по 22.05.2010 року - за процентною ставкою 14,6% річних;

-протягом третього року кредитування з 23.05.2010 року по 22.05.2011 року - за процентною ставкою 14,2% річних;

-протягом четвертого року кредитування з 23.05.2011 року по 22.05.2012 року - за процентною ставкою 13,8% річних;

-протягом п'ятого року кредитування з 23.05.2012 року по 22.05.2013 року - за процентною ставкою 13,5% річних;

-протягом шостого року кредитування з 23.05.2013 року по 22.05.2014 року - за процентною ставкою 13% річних;

-протягом сьомого року кредитування з 23.05.2014 року по 10.05.2015 року - за процентною ставкою 12% річних.

В якості забезпечення позову по кредитному договору, між банком та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №262/08/02 від 23.05.2008 року. Згідно умов даного договору ОСОБА_3 поручився перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 по кредитному договору.

ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 25 451,37 доларів США, з яких: сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 20 862,12 доларів США, сума простроченої заборгованості по відсоткам - 4 589,25 доларів США та пеня у розмірі 1 268 127,24 грн.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Частиною 4 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Так, відповідно до частини 1 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України, визначено, що Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У відповідності до ч.4 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, в матеріалах справи містяться вимоги про дострокове повернення кредитних коштів ОСОБА_2, та до ОСОБА_3, в яких жодного слова про підвищення процентної ставки по відсоткам, у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків по кредитному договору не міститься, а лише зазначено про необхідність дострокового повернення кредитних коштів (а.с. 21, 23 т.1).

А тому, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення з боку позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про підвищення відсоткової ставки до 17%, в зв'язку із чим нарахування відсотків банком було здійснено безпідставно.

Крім того, згідно висновку аудиторської фірми «Ален Аудит» №2015-3-283 від 09.09.2015 року про розрахунок заборгованості по кредитному договору №262/08-ФЛ від 23.05.2008 року, вбачається, що за результатами співставлення сум розрахованої заборгованості, виявлено відхилення по простроченій сумі процентів та сумі пені (т.1, а.с.240-242).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2016 року по даній цивільній справі було призначено судову - економічну експертизу.

28.09.2016 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи №1614/1615-16 від 23.09.2016 року.

Згідно висновків по вказаній експертизі встановлено документальне підтвердження збільшення зобов'язання по кредитному договору №262/08-ФЛ від 23.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», так з 30.09.2009 року процентну ставку підвищено з 14,6% до 17%. Між іншим, висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи №1614/1615-16 від 23.09.2016 року, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не спростовано та жодних доказів на підтвердження отримання вказаного висновку з порушенням порядку, встановленого законом, також не надано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Банку є незаконними та необґрунтованими, виходячи з того, що позивачем безпідставно завищено процентну ставку та порушено умови кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що підписанням Кредитного договору №262/08-ФЛ сторони домовилися, що у випадку непогашення або несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів по погашенню позичкової заборгованості та/або процентів за користування кредитними ресурсами банк підвищує ставку до 17%, суд не бере до уваги, оскільки як вбачається з розрахунку, відповідач не допускав несвоєчасного погашення або непогашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів по погашенню позичкової заборгованості та/або процентів за користування кредитними ресурсами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова