ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/771/19 Справа № 180/2121/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2017 року позивач звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2010 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами вказаного кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит сумою 2500 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", «Правилами користування платіжною карткою» затверджених наказом №СП - 2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», викладених на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Укладаючи даний договір сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобов'язувався на підставі п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, - погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень та 5 відсотків від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до п. 1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною правил та тарифів банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 правил користування платіжною карткою, банк має право банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за договором. Відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 30.09.2017 року має заборгованість в сумі 17073,65 гривень, що складається: з заборгованості за кредитом у сумі 1108,25 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 11976,18 гривень, заборгованість за пенею та комісією в сумі 2700 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500 гривень та штрафу (процентна складова) в сумі 789,22 гривень (а.с.2-3)

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с.57-59).

Не погодившись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.60-63).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні повних вимог, суд 1 інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки позивачем не довів правомірності та обґрунтованості свого звернення посилаючись на кредитний договір б/н від 14.10.2010 року, тоді як надав як доказ суду для огляду заяву - анкету позичальника від 14.10.2011 року.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, за змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір без номеру від 14 жовтня 2010 року, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 2500 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву від 20 жовтня 2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; витяг з умов та правил надання банківських послуг.

Тобто в матеріалах справи, відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір саме від 14 жовтня 2010 року, з приводу невиконання якого й виникла заборгованість.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України.).

Позивачем не надано доказів на підтвердження укладання кредитного договору від 14 жовтня 2010 року, отже суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому й не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимоги, остільки в тексті позовної заяви було допущено технічну помилку та не вірно зазначено рік, коли відповідачкою було підписано анкету - заяву, замість 14.10.2011 року помилково вказано 14.10.2010 рік, колегія судів не бере до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом та не подав уточнену позовну заяву до суду 1 інстанції, який позбавлений можливості самостійно робити висновки щодо дати укладання договору, роблячи припущення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права й обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: