Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого-судді Гончарука В.П.

при секретарі Красновій І.В.

справу розглянуто без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 мотивуючи свої вимоги тим, що 21.12.2001 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки різні погляди на шлюб, сім'ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено з 13.08.2018 року, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого збереження сім'ї неможливе.

14.01.2019 року відповідачем ОСОБА_2 до суду було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про зобов'язання повернути особисті речі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - ОСОБА_5 позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі та стягнути витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21.12.2001 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї між сторонами було зареєстровано шлюб від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, оскільки різні погляди на шлюб, сім'ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено з 13.08.2018 року, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого збереження сім'ї неможливе.

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно положення частини 2 статті 36 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 49 та ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процесу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12.42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191 -VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84. 88. 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Факт отримання юридичних послуг підтверджується договором про надання правничої допомоги від 29.01.2019 року, ордером, квітанцією та завіреною копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ч.2 п.1 статті 141 ЦПК України. Судові витрати пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 76,89,49, 142, 258,263,265,268,273 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 21.12.2001 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (актовий запис № 1700) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у справі в сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач - ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безспосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

С у д д я: