ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2877/19 Номер провадження 22-ц/814/3243/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

секретар: Зеленська О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Сергієнко Т.Г.

представника відповідачів адвоката Божко Т.Б.

представника Виконавчого комітету Полтавської міської ради в особі Управління майном комунальної власності міста Рудича О.В.

третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сергієнко Тетяни Григорівни

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради в особі Управління майном комунальної власності міста про визнання незаконним розпорядження, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради в особі Управління майном комунальної власності міста про визнання незаконним розпорядження, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником 1/10 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Луговою Л.П. 22 березня 2007 року.

Іншими співвласниками будинку, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є: ОСОБА_2 (1/10 частки); ОСОБА_5 (1/20+1/10 частки); ОСОБА_6 (1/20); ОСОБА_3 (4/50 частки); ОСОБА_11 (6/50 частки); ОСОБА_12 (14/50 частки); ОСОБА_13 (1/50 та 1/10 частки).

Також в даному житловому будинку проживає сім`я ОСОБА_14 , які проживають в частині будинку, що була у власності ОСОБА_13 , який помер, але за яким в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рахується частка у домоволодінні.

Відповідачам та їх неповнолітній дочці ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 по 1/3 частці кожному, на підставі розпорядження Управління майном комунальної власності міста від 07 червня 2017 року №21 та на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Таким чином, за доводами позивача, 1/10 частки, що належала ОСОБА_13 без зміни статусу нерухомого майна житлового будинку на квартиру, без визначення даної квартири об`єктом спільної часткової власності було передано у власність відповідачам, шляхом приватизації. При проведенні приватизації квартири, що належить відповідачам родині ОСОБА_14 , було порушено ряд нормативних актів та прав інших осіб, зокрема, співвласників даного домоволодіння.

Зазначала, що на даний час, їй для можливості продажу своєї частки, необхідно за вимогами Міністерства юстиції України, що відображені в листі від 18 травня 2018 року, в договорі відчуження зазначати кадастровий номер земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння. Для оформлення земельної ділянки, виготовлення технічної документації та отримання на неї кадастрового номеру, необхідна згода та заяви від всіх співвласників домоволодіння.

Добровільно вирішити питання щодо зміни статусу житла на частку у домоволодінні, відповідачі не погодились. Провести перерозподіл часток у зв`язку зі смертю ОСОБА_13 є неможливим, адже фактично розмір домоволодіння та часток не змінився.

За наведених обставин просила визнати незаконним Розпорядження Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07 червня 2017 року №121, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2017 року серії НОМЕР_1 №680760, що видане ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2019 року виключено з числа відповідачів Службу у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради та залучено в якості співвідповідача Службу у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з даним судовим рішення, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сергієнко Т.Г., оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване нею рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позову.

На апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сергієн- ко Т.Г. свій відзив подало Управління майном комунальної власності міста.

У відзиві вказувало, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права без змін.

Зазначало, що позивачем жодних підтверджуючих документів щодо звернення до інших співвласників з пропозицією оформлення земельної ділянки під домоволодіння, підтвердження волевиявлення (бажання) інших співвласників вищевказаного домоволодіння чи взагалі наявність колективного звернення до територіальних органів Держгеокадастру України або органів місцевого самоврядування позивачем не надано.

Вважає, що вимоги позивача не містять достатніх доказів та обґрунтувань щодо незаконності розпорядження Управлінням майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07 червня 2017 року і недійсності свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2017 року серії НОМЕР_1 №680760, та не містять доказів звернення позивача до територіальних органів Держгеокадастру України чи органів місцевого самоврядування з приводу оформлення земельної ділянки під домоволодінням, а тому не можуть бути задоволені.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 є власником 1/10 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Луговою Л.П. 22 березня 2007 року /а. с. 20, том 1/.

Іншими співвласниками будинку, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є: ОСОБА_2 (1/10 частки); ОСОБА_5 (1/20+1/10 частки); ОСОБА_6 (1/20); ОСОБА_3 (4/50 частки); ОСОБА_11 (6/50 частки); ОСОБА_12 (14/50 частки); ОСОБА_13 (1/50 та 1/10 частки) /а. с. 8-11, том 1/.

Також судом встановлено, що відповідачам ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2017 року на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 1 АДРЕСА_4 частці кожному (а. с.12, том 1).

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 оформлено на ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 /а. с. 13-14, том 1/.

Управління майном комунальної власності міста є виконавчим органом Полтавської міської ради і створене для реалізації державної та регіональної політики у сфері управління майном, що є власністю територіальної громади міста Полтава, та у сфері житлового законодавства. При цьому, право комунальної власності належить територіальній громаді міста Полтави в особі Полтавської міської ради.

Управління майном комунальної власності міста діє на підставі Положення про Управління майном комунальної власності міста, затвердженого рішенням вісімнадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 19 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 5 розділу 2 «Призначення, основні завдання та функції» Положення основними завданнями Управління, зокрема, є вчинення дій щодо державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, що є комунальною власністю територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради.

Відповідно до листа Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 15 червня 2011 року №761 щодо неможливості підготовки документів для приватизації квартири АДРЕСА_2 , згідно замовлення №16-274 від 17 травня 2011 року, в зв`язку з відсутністю реєстрації права власності за Полтавською міською радою народних депутатів, Управління майном комунальної власності міста в межах повноважень звернулось в порядку визначеному законодавством України до Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради з метою реєстрації права комунальної власності за територіальною громадою міста Полтави в особі Полтавської міської ради на квартиру АДРЕСА_2 .

За результатами розгляду заяви Управління майном комунальної власності міста, державним реєстратором Сітак І.М. сформовано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 березня 2017 року за №82582166.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 лютого 2018 року №114434203 чітко відображено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровані лише дві частки, а саме: 1/10 частка, що належить ОСОБА_1 та 1/10 частка, що належить ОСОБА_2 . Вищевказані частки не виділялись у натурі в порядку ст.364 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року №1844/5, цей Порядок визначає процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 3 Порядку відомості Реєстрів використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про обтяження речових прав на нерухоме майно, у тому числі обтяжень податковою заставою, під час проведення державної реєстрації прав з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв (запитів) на отримання інформації з Державного реєстру прав.

Отже, інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно автоматично не переносилась до нового Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а лише носила допоміжний характер для державних реєстраторів.

Встановлено, що за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно підставою для набуття права приватної власності на 1/10 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 у ОСОБА_13 стало свідоцтво про право на спадщину від 12 травня 1950 року видане 69 років тому.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що 1/10 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_13 , є квартирою АДРЕСА_2 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Згідно ст. 47 Конституції України, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Нормами ст. 345 ЦК України закріплено право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

За змістом ст. 8 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

У відповідності до частини 4 та частини 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним майно безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Наведені вище норми вказують на те, що право на приватизацію це закріплене, визнане та гарантоване чинним законодавством України право громадян.

Судом встановлено, що за наслідком розгляду заяви ОСОБА_7 з відповідним пакетом документів щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 , враховуючи вимоги чинного законодавства України, органом приватизації видано розпорядження від 07 червня 2017 року №121 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2017 року. Перебування квартири квартири АДРЕСА_2 у комунальній власності територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради на момент приватизації підтверджувалось Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 березня 2017 року за №82582166.

Приватизація квартири АДРЕСА_2 здійснена на склад сім`ї з трьох осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , по 1/3 частці кожному.

За встановлених обставин вірним є висновок суду про те, що приватизація квартири квартири АДРЕСА_2 , здійснена органом привати-зації відповідно до вимог чинного законодавства України.

В свою чергу позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сергієнко Т.Г., оспорюючи законність розпорядження Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07 червня 2017 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2017 року серії НОМЕР_1 №680760, не зазначають жодної правової норми чинного законодавства України, яка б була порушена Управлінням майном комунальної власності міста під час приватизація вищевказаної квартири.

За змістом ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню за недоведеністю в межах їх обґрунтування.

При цьому суд критично оцінив посилання сторони позивача на те, що видача спірних правовстановлюючих документів робить неможливим оформлення земельної ділянки та розпорядження її житлом, в тому числі його продаж, оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих доказів щодо звернення ОСОБА_1 або її представника до територіальних органів Держгеокадастру України чи органів місцевого самоврядування з приводу оформлення земельної ділянки під домоволодіння АДРЕСА_1 .

За встановлених обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсут-ність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним розпорядження, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, обґрунтовано відмовивши позивачу у задоволенні її позовних вимог.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суд, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сергієнко Тетяни Григорівни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.