ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1362/19 Справа № 194/519/18 Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю.І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2018 року позивачка звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 17 жовтня 1998 року по 29 жовтня 2004 року. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому виповнилося 18 років. ОСОБА_3 продовжує навчання у Тернівському професійному гірничому ліцеї на денному відділенні за фахом «Електрослюсар підземний. Машиніст підземних установок», строк закінчення навчання 30 січня 2020 року. Внаслідок навчання він не має можливості заробляти собі на життя та забезпечувати себе самостійно, стипендію за місцем навчання не отримує, потребує матеріальної допомоги на придбання продуктів харчування, одягу та інші витрати пов'язані із навчанням. З відповідача за рішенням Тернівського міського суду до досягнення сином повноліття стягувалися аліменти у розмірі ј частини від його доходів. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач має можливість надавати синові допомогу, оскільки працює у ШУ «Дніпровське» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» та отримує заробітну плату в середньому 15 000 грн. на місяць, але надати довідку про розмір отримуваних відповідачем доходів не має можливості, оскільки інформація про матеріальний стан відповідача є конфіденційною. В зв'язку з чим просила суд сягнути аліменти з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, на весь час його навчання, але не більше ніж до 23 років, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду (а.с. 2-4).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження (ІПН НОМЕР_2), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на утримання сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_3) в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 квітня 2018 року і до досягнення ОСОБА_3 23 років або до закінчення навчання.

Також вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.74-77).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 82-84).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1998 року по 29 жовтня 2004 року.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 25 квітня 2000 року (а.с. 10).

Згідно з довідкою за № 135 від 16 квітня 2018 року, виданою Тернівським професійним гірничим ліцеєм, ОСОБА_3 дійсно навчається в Тернівському професійному гірничому ліцеї на денному відділенні за фахом «Електрослюсар підземний. Машиніст підземних установок» з 01.09.2016 року по теперішній час. Строк закінчення навчання 30.01.2020 року (а.с. 11).

Відповідно довідки від 16 квітня 2018 року № 135, з грудня 2017 року ОСОБА_3 стипендію не отримує (а.с. 12).

Згідно довідки про склад сім'ї, позивач ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає разом з сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу синові, який продовжує навчання, хоча має можливість надавати таку матеріальну допомогу, оскільки є працездатною людиною, працює в ШУ «Дніпровське» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» та має постійний дохід.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно застосував положення ст.199 СК України і прийшов до висновку, що ОСОБА_3 на період навчання потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість таку допомогу надавати. При визначенні розміру аліментів суд враховував положення ст. ст.182, 200 СК України і обґрунтовано визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 17 квітня 2018 року і до досягнення ОСОБА_3 23 років або до припинення навчання.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За правилами ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов правильного висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує такої допомоги.

При визначені розміру аліментів, що мають бути стягнуті, судом були прийняті до уваги ті обставини, що ОСОБА_3 навчається на бюджетній формі навчання, стипендію не отримує, потребує матеріальної допомоги, а також підстави, передбачені ст.ст. 181, 182 СК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів, та з урахуванням обставин справи та вимог закону, задовольнив позовні вимоги позивачки, стягнувши з відповідача, який має постійний дохід, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про невірно обраний спосіб захисту позивача щодо стягнення на свою користь аліментів на утримання повнолітнього сина, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач зареєстрована та мешкає разом із сином, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. При цьому, ч. 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. А тому, позивач має право на стягнення аліментів на свою користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Посилання відповідача на те, що судом не враховано, що він був згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак, в меншому, ніж заявлений позивачем розмірі, оскільки має на своєму утриманні іншого малолітнього сина, якому зобов'язаний надавати допомогу на підставі судового рішення, колегія суддів не приймає до уваги та вважає за необхідне зазначити, що необхідність утримувати інших малолітніх дітей не виключає обов'язку відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та не має можливості самостійно отримувати заробіток, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Отже, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: