Справа № 299/126/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.,

суддів - Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2018 року, ухваленого суддею Кашуба А.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

19.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанкпро визнання недійсним кредитного договору №08/300/21, укладений 10.04.2008 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі Виноградівського відділення Закарпатської обласної філії, у зв'язку із наявними порушеннями Закону України «Про захист прав споживачів», при його укладанні.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2017 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи на 09.02.2017 року.

20.02.2017 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" подало до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.04.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_1був укладений Кредитний договір №08/300/21, зі сплатою відсотків з розрахунку 16% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту за користування кредитними коштами. Додатковою угодою від 20.10.2008 року відсоткова ставка була збільшена до 22% на рік. Згідно до даного договору Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» передав ОСОБА_1 100 000 грн. Останній зобов'язувалася щомісяця погашати отриманий кредит та відсотки по ньому, починаючи з 10.04.2008 року та з остаточною виплатою заборгованості до 07.04.2023 року. Однак своїх зобов'язань ОСОБА_1 не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 10.02.2017р. виникла заборгованість перед банком в розмірі 316 585 грн. 59 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 90 010 грн.; заборгованість за відсотками - 142 763 грн. 54 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 15 399 грн. 59 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 45 553 грн. 98 коп.; інфляційні витрат за кредиту - 5 774 грн. 30 коп.; інфляційні витрат за відсотками - 17 084 грн. 40 коп.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.02.2017 року вищевказані позови були об'єднані в одне провадження.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.03.2017 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», про визнання недійсним кредитного договору, залишено без розгляду на підставі заяви позивача (а.с.39).

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2018 року у задоволенні позову - відмовлено.

На дане рішення Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в частині стягнення процентів, інфляційних нарахувань та пені, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо пропуску банком строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №08/300/21 від 10.04.2008 року, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 100 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних з кінцевим терміном повернення 07.04.2023 року.

Додатковою угодою від 20.10.2008 року укладену між сторонами відсоткову ставку за кредитним договором №08/300/21 було збільшена до 22% річних.

У зв'язку з неналежним виконання умов договору, станом на 06.02.2017 року становила 316 585 грн. 59 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 90 010 грн.; заборгованість за відсотками - 142 763 грн. 54 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 15 399 грн. 59 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 45 553 грн. 98 коп.; інфляційні витрат за кредиту - 5 774 грн. 30 коп.; інфляційні витрат за відсотками - 17 084 грн. 40 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку на звернення до суду, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивача у відповідності до положень ст.267 ЦК України.

З таким висновком погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові .

Відповідно до пункту 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у порядку, визначеному пунктами 1.1, 2.4 цього договору.

Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем вчинено 06 жовтня 2009 року, наступний платіж відповідач повинен був внести до 25 листопада 2009 року, однак не сплатив його, а тому строк повернення кредиту, нарахованих відсотків, штрафних санкцій за договором кредиту відповідно до пункту 4.4 кредитного договору настав після спливу 90 днів.

Таким чином, внаслідок виникнення обов'язку у боржника достроково погасити кредит, перебіг строку позовної давності для кредитора розпочався 25 лютого 2010 року та закінчився 25 лютого 2013 року.

Позивач звернувся з позовом до суду 20.02.2017 року, тобто після спливу трьохрічного строку.

Стосовно заяв від 18.12.2015 року, 18.07.2016 року та 06.08.2016 року, на які Банк посилався, як на підстави для переривання строку позовної давності, то суд першої правильно зазначив, що згідно висновку експерта №4/405 від 11.01.2018 року такі виконані не ОСОБА_1, а іншою особою, а тому такі не можуть розглядатись судом, як доказ у справі.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення процентів, інфляційних нарахувань та пені, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року №444/9519/12 зробила висновок, що зі спливом строку кредитування припиняться право позивача нараховувати проценти за кредитом (пункт 66).

Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів позовна давність не може бути застосована.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені(пункт 80).

Суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин правила про позовну давність, оскільки про її застосування відповідачем було заявлено до прийняття рішення у справі в суді першої інстанції, та обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2018 року - залишити без зміін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: