ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2215/19 Справа № 212/2442/18 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Козловим Ю.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської областіта повний текст рішення складено 05 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 рокуОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину квартири в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько -ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги є позивач та його рідний брат - відповідач по справі ОСОБА_3, таким чином їх частки в спадковому майні є рівними по Ѕ частини.

Представник позивача за довіреністю, його дружина, в встановлений законом строк звернулась до Другої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

01 березня 2018 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно на ім'я ОСОБА_1, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Документи знаходяться у відповідача, однак в добровільному порядку надати їх він відмовляється, порушуючи права позивача як спадкоємця за законом.

На підставі наведеного позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом, право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлому батькові ОСОБА_3.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України, відмовив в прийнятті його зустрічної позовної заяви про визнання права власності на 2/3 частини спірної квартири в порядку спадкування, чим позбавив його конституційного права на реалізацію його законних прав. Він не міг оскаржити вказану ухвалу суду, оскільки в той же день по даній справі було ухвалено рішення.

Відповідач вважає, що він має право на більшу частину в спадковому майні, тому що батько хворів, потребував постійного догляду, багато часу перебував в лікарнях, тому постійний догляд та матеріальне утримання було саме на відповідачеві, який разом з ним проживав в квартирі. Перед смертю батькові ОСОБА_3 була ампутована кінцівка ноги, а тому він потребував постійної сторонньої допомоги, яку вона, як цивільна дружина та відповідач постійно надавали.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, позивача ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1017.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві приватної власності, на підставі свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 05.09.2016 року.

Спадкоємцями за законом є рідні діти померлого, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

У встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний термін, позивач звернувся до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини.

20 вересня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_1, державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №862/2017.

09 грудня 2017 року до державного нотаріусу Другої Криворізької державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини.

Постановою від 19 січня 2018 року, державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І., відповідачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 батькові ОСОБА_3, у зв'язку з суперечкою між спадкодавцями (синами).

Постановою від 01 березня 2018 року, державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І. позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 батьку ОСОБА_3, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначену квартиру.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спадкового майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом статей 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони, у встановлений чинним законодавством строк, звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В зв'язку з суперечкою між спадкоємцями та відсутністю у позивача ОСОБА_2 оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріусом відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 батькові - ОСОБА_3, отже позивач довів відсутність в нього можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадщину, яка залишилась, що є підставою для звернення до суду за захистом права в судовому порядку шляхом його визнання, що відповідає положенням ст.16 ЦК України та задоволення позовних вимог позивача.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання за ним права власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири 53, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, оскільки позивач довів відсутність в нього можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадщину.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України, відмовив в прийнятті зустрічної позовної заяви відповідача про визнання права власності на 2/3 частини спірної квартири в порядку спадкування, чим позбавив його конституційного права на реалізацію його законних прав та він не міг оскаржити вказану ухвалу суду, оскільки в той же день по даній справі було ухвалено рішення, оскільки факт постановлення ухвали про відмову в прийнятті зустрічної позовної в день ухвалення рішення по справі не позбавляє сторону по справі права на оскарження такої ухвали. Крім того, слід зауважити, що під час розгляду даного позову відповідач висловив свої заперечення проти поділу спадкового майна в рівних частках, та висловив свої доводи про те, що він має право на більшу частину в спадковому майні.

Слід зауважити, що відповідач по справі фактично просить суд відступити від рівності часток спадкового майна, в той час як нормами ЦК України не передбачено відступлення від рівності часток у спадковому майні та відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те вважає, що він має право на більшу частину в спадковому майні, тому що їх з позивачем батько хворів, потребував постійного догляду, багато часу перебував в лікарнях, тому постійний догляд та матеріальне утримання було саме на відповідачеві, який разом з ним проживав в квартирі. Перед смертю батькові ОСОБА_3 була ампутована кінцівка ноги, а тому він потребував постійної сторонньої допомоги, яку постійно надавали як цивільна дружина так і відповідач, оскільки, відповідачем по справі, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, що позивач, дійсно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував постійного догляду, тим самим залишив його в безпорадному стані, переклавши всі обов'язки по догляду на утримання померлого на відповідача.

З позовними вимогами, відповідно до вимог ч. 5 статті 1224 ЦК України, якою передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, ОСОБА_2 до суду не звертався.

Колегія суддів приходить до висновку, що матеріали цивільної справи не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції в частині визнання визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом.

Проте, суд першої інстанції при ухваленні рішення залишив поза увагою, що визнаючи за позивачем право власності на 1/2 частку спірної квартири, за відповідачем по справі необхідно визнати право власності на іншу 1/2 його частину, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом доповнення резолютивної частини рішення суду першої інстанції абзацом наступного змісту: «Визнати за ОСОБА_2 право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,3 квадратних метра та житловою площею 42,2 квадратних метра».

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду абзацем наступного змісту: «Визнати за ОСОБА_2 право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,3 квадратних метра та житловою площею 42,2 квадратних метра».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: