н/п 2/490/861/2019 Справа № 490/3414/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді - Гуденко О.А.,

При секретарі - Дудник Г.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЦВ ДВС м.Миколав ГТУЮ у Миколаївській області, ОСОБА_2 , ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про скасування реєстраційного запису обтяження та скасування арешту нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в квітні 2019 звернулася з позовом до відповідачів та просила скасувати реєстраційний запис про державну реєстрацію обтяження № 29417439 від 13 грудня 2018 року о 10.38.03 год про арешт нерухомого майна : нежитлових будівель, які складаються з: матеріальний склад з рампою за літ. М-1, загальною площею 344,6 кв.м., гараж з боксом за лдіт. Г-1, загальною площею 260,2 кв.м., мазутосховище за літ.Ш, заглиблений склад за літ.Хпд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , внесений державним виконавцем Центрального ВДВС міста Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області Кириляном С.С, на підставі постанови державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області Власенко В.В, про арешт майна боржника ОСОБА_2 № 56218656 від 19.10.2018 , та зняти арешт з вказаного майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником вказаного майна з 01.11.2017 року, в лютому 2019 року вона мала намі розпорядитися воєю власністю, однак від нотаріуса їй стало відомо про наявінсть обтяження вказаного майна. Проте державний реєстратор не мав права накладати арешт 19.10.2018 року на вказане майно- як майно боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 , адже власником цього майна з 01.11.2017 року , внесено запис до державного реєстру 22.11.2017 року - є ОСОБА_1 .

Так, державний виконавець, який виконував функцію реєстратора, не виконав вимоги ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , не перевірив відповідність відомостей про речові прав на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містились у поданих документах , та безпідставно вніс в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про накладення арешту на нежитлові будівлі, які боржнику не належать, чим порушив права власника щодо розпорядження своєю власністю.

Перехід права власності до ОСОБА_1 не призвів до заміни сторін у кредитних зобовязаннях і в контексті судового рішення, що підлягає примусовому виконанню боржник ОСОБА_2 , не змінений.. Відсутні правові підстави вважати, що у ОСОБА_1 , існують будь-які зобовязання перед Банком, ОСОБА_1 і не є правонаступником позичальника в основному зобов`язанні.

Таким чином, єдиною можливістю відновити свої порушені права власника є звернення до суду з позовом про скасування неаконного накладеного арешту на вказане майно.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.04.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

16.09.2019 року від представника відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (далі- Банк) адвоката Чаленко В/В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що виконавчий лист № 2-1322/11 і виконавче провадження № 56218656 з примусового виконання рішення суду від 24.05.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким і є вказані спірні нежитлові будівлі, в рахунок погашення зобовязань перед Банком , є законним і триваючим про теперішній час, рішення суду не виконано, будь-які рішення, які б забороняли здійснювати виконавче провадження чи про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню- відсутні. Посилається на положення ст. 23 ЗУ "Про іпотеку", відповідно до положень якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Ухвалою Центрального райроенного суду м.Миколаєва від 05.09.2019 року замінено строорну вказаного виконавчого провадження з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , тому вважають, що дії дердавного виконавця Центрального ВДВС щодо накладення арешту на вказане майно є правомірними та відповідно відсутні підстави для скасування такого арешту.

26.09.2019 року від представника відповідача Центрального ВДВС надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що на виконанні у Центральному ВДВС перебуває виконавче провадження №56218656 з примусового виконання виконавчого листа №2-1322/11, виданого 08.02.2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва про взернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 на праві власності, за оціночною ціною встановленої сторонами в іпотечному договорі в 1 785 400,00 грн., шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в рахунов виконання зобовязань за кредитним договором №6207К13 від 23 липня 2007 року в сумі 1 218 132,07 грн. Виконавчи йлист повертався стягувачу неодноразово, на теперішній час Постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Власенка В.В. від 19.04.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа.Під час здійснення виконавчих дій ним накладено арешт на майно, на яке звернуто стягнення за рішенням суду,28 січня 2019 року вказане майно передано на реалізацію через МФ ДП "СЕТАМ". 08 лютого 2019 року до відділу зявивися представник боржника ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , який надав держпвному виконавцю інформацію про те, що вказане нерухоме майно боржнику не належить, власником є ОСОБА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 05.09.2019 задволено подання державного ивокнавця та замінено первісного боржника ОСОБА_2 на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №56218656 з примусового виконання виконавчого листа №2-1322/11, виданого 08.02.2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва .

Відтак, усі дії державного виокнавця, в тому числі накладення арешту на майно, на яке звернутро стягнення за рішенням суду, яке підлягає примусовому виконанню, є правомірними та в межах повноважень, наданих ЗУ "Про виконавче провадження".

Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів. Витребувано з Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області матеріали виконавчого провадження № 56218656, в тому числі й :

- копію постанови державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Власенко В.В про арешт майна боржника ОСОБА_2 № 56218656 від 19.10.2018 р.;

- копію рішення державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Кириляна Сергія Степановича про внесення запису про державну реєстрацію обтяження № 29417439 від 13.12.2018 р. о 10:38 год. про арешт нерухомого майназа адресою: АДРЕСА_1 .

Від відповідача ОСОБА_2 відзиву на позов до суду не надійшло.

В судове засідання від представника позивача адвоката Шевчука С. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність , підтримує позовні вимоги.

В судове засідання від представників відповідачів - Банку адвоката Чаленка В.В., державного виконавця Власенка С.С. надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, просять відмовити у задоволенні позову з підстав, виклдаених у відзивах.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позову та заяви сторін з процесуальних питань, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 липня 2007р. між ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") та Приватним підприємство «Олімп-Агро» був укладений кредитний договір №6207К13, за умовами якого позивач надав позичальнику 1000000 гривень кредиту на строк до 22 липня 2009 р. із сплатою 17% річних за користування кредитом, у відповідності до порядку визначеного у п.3.2.5 кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 23 липня 2007р. між банком та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір за яким іпотекодавець передав позивачу в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: нежитлова будівля, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та нежитлова будівля (агрегатний склад), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до розділу 5 іпотечного договору, який узгоджується з положеннями ст. ст. 589-591 ЦК України, ст. 7, ч. 1 ст. 12, ч.ч.1,3 ст. 33, ч. 1 ст. 41 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Спосіб звернення стягнення обирає іпотекодержатель.

Вищевказаний предмет іпотеки було обтяжено згідно з чинним законодавством України, про що внесено відповідні записи до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 травня 2011 року № 2-1322/11 було звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власностіОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6207К13 в сумі 1 218 132 грн. 07 коп., який укладено 23 липня 2007 року за оціночною ціною встановленою сторонами в іпотечному договорі в сумі 1 785 400 грн. шляхом продажу на прилюдних торгах. На підставі вказаного рішення суду 08 лютого 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва був виданий виконавчий лист № 2-1322/11.

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 20 лютого 2012 року вперше відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Виконавчий лист повертався стягувачу неодноразово, Постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Власенка В.В. від 19.04.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

Згідно Акту прийому-передачі майна від 05.10.2017 року ОСОБА_2 , , як учасник ТОВ "Оптима Евіс Групп" передала, а ТОВ "Оптима Евіс Групп" прийняло на баланс в якості внеску до статутного капіталу наступне майно : нежитлові будівлі, які складаються з: матеріальний склад з рампою за літ. М-1, загальною площею 344,6 кв.м., гараж з боксом за лдіт. Г-1, загальною площею 260,2 кв.м., мазутосховище за літ.Ш, заглиблений склад за літ.Хпд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказані нежитлові будівлі на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна від 05.10.2017 року , видавник ОСОБА_2, протокол загальних зборів учасників ТОВ "Оптима Евіс Групп" -належить ТОВ "Оптима Евіс Групп" в цілому, право власності зареєстровано в державному реєстрі 09.10.2017.

Згідно Акту прийому-передачі майна від 01.11.2017 року ОСОБА_1 , виведено зі складу учасників ТОВ "Оптима Евіс Групп" та проведено розрахунок шляхом передачі їй майна , а саме: нежитлові будівлі, які складаються з: матеріальний склад з рампою за літ. М-1, загальною площею 344,6 кв.м., гараж з боксом за лдіт. Г-1, загальною площею 260,2 кв.м., мазутосховище за літ.Ш, заглиблений склад за літ.Хпд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказані нежитлові будівлі на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна від 01.11.2017 року , видавник ТОВ "Оптима Евіс Групп" , протокол загальних зборів учасників -належить ОСОБА_1 в цілому, право власності зареєстровано в державному реєстрі 22.11.2017.

Згідно деталізованої інформації про право власності на вказаний об`єкт нерухомості та наявність обтяжень - запис про іпотеку внесено 23.07.2007 року на підставі впотечного договру № 1581 від 23.07.2007 , боржник ПП"Олімп Агро", майновий поручитель ОСОБА_2 ,, іпотекодержатель ВАТ "Державний експертно-імпортний банк Україн", "іпоека припинена 02.10.2017 року, про що внесено відомості до режстру 06.10.2017 - державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Свяченим В.Ю.

Потсановою головного державного виконавця центрального ВДВС від 19.10.2018 ВП № 56218656 накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , - нежитлова будівля, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

13 грудня 2018 року зареєстровано обтяження вказаного майна у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника , серія та номер 56218656 від 19.10.2018 головного державногго виконаця Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області Власенка В.В. Обтяжувач - Центральний ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області, особа, майно якої обтяжуються - ОСОБА_2 . На теперішній час арешт є чинним.

Рішенням від 20.03.2019 року Миколаївського окружного адміністративного суду № 400/485/19 позов ОСОБА_1 до Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області про визнання протиправними дій державного ивокнавця Кириляна С.С. щодо внесення запису про державну реєстрацію обтяження № 29417439 від 13.12.2018 про арешт нерухомого майна , внесеному на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 19.10.2018 - залишено без задоволення.

Рішенням від 29.03.2019 року Миколаївського окружного адміністративного суду № 400/Є3203/18 позов Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Миколаєві до Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченого Віктора Юрійовича , Виконавчого комітету Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області задоволено.

Визнано протиправним та скасоване прийняте 06.10.2017 державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченим Віктором Юрійовичем рішення (індексний номер 37436858) про державну реєстрацію припинення іпотеки нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що виникла на підставі іпотечного договору, посвідченого 23.07.2007 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Курганською В.П., зареєстрованого за номером 1581.

Визнано протиправним та скасувано прийняте 06.10.2017 державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченим Віктором Юрійовичем рішення (індексний номер 37453617) про державну реєстрацію припинення заборони відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що була накладена 23.07.2007 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Курганською В.П., зареєстрованої за номером 1582/13.

Постановою від 27 червня 2019 р. П`ятого апеляційного адміністративного суду Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року - скасоване. Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Миколаєві до Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченого Віктора Юрійовича, виконавчого комітету Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання протиправними та скасування рішень від 06.10.2017 року № 37436858 та № 37453617 - закрито. Роз`яснено позивачу, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою від 05 вересня 2019 року Центрального районного суду м. Миколаєва задволено подання головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Власенка В.В. про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно. Замінено первісного боржника ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у виконавчому провадженні №56218656 з примусового виконання виконавчого листа №2-1322/11, виданого 08.02.2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 на праві власності, за оціночною ціною встановленої сторонами в іпотечному договорі в 1 785 400,00 грн., шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в рахунов виконання зобовязань за кредитним договором №6207К13 від 23 липня 2007 року в сумі 1 218 132,07 грн.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникають між іпотеко держателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодердателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ч. З ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя е недійсним.

Відтак, відчужувати предмет іпотеки іпотекодавець має право виключно за згодою іпотекодержателя.

У пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Згідно ст. 23 ЗУ "Про іпотеку", відповідно до положень якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Так, згідно пункту 2.4.5 Іпотечного договору № 6207З24 від 23.07.2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_2 - щодо вищевказаного предмета іпотеки - нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 - без письмової згоди іпотекодержателя (Банку) іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) зобовязана не здійснювати дій, повязаних зі зміною права власності на предмет іпотеки, аткож дій з передачею предмета іпотеки третім особам. Розділом 4 цього Договру врегульовані випадки припинення іпотеки - про наявність будь-якої підстави зігдно умов договору боржник та третя особа суду не надали жодних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Однак, ні на час ухвалення рішення, ні після відкриття виконавчого провадження основне зобов`язання боржником не виконане.

У п.п. 1.3.4 листа від 01.07.2017 року «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав передбачених п.п. 1,2,4 ст. 355 ЦПК України за І півріччя 2017 р.», Верховний Суд України зазначив , що перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку , якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодержателя, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Державний виконавець зазначає, що в межах виконавчого провадження № 56218656, відкритого на виконання рішення, яким звернуто стягнення на нежитлові будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої була боржник ОСОБА_2 та іпотекодержателем якої є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», прилюдні торги не проводились, виконавче провадження не завершене.

Окрім того, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі та наявності обтяжень щодо такого майна. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта.

Так, вищевказаний договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Тобто, обтяження майна іпотекою збереглось, рішення суду про звернення стягнення на це майно є чинними та підлягає обовязковому виконанню сторонами, а на ОСОБА_1 як нового власника іпотечного майна, відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» поширюється статус іпотекодавця за іпотечним договором.

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

За такого, відсутні правові підстави для скасування реєстраційного запису про державну реєстрацію обтяження вказаного майна та зняття арешту, накладеного державним виконавцем у відповідності до вимог ЗУ "Про виконавче провадження", а щодо посилання позивача на те, що в потанові про накладення арешту на майно боржника зазначено, що майно належить ОСОБА_2 , в торй час, яколи воно вже було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 , суд не може взяти до уваги, оскільки таке не є безумовною підставою для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування - адже суті та змісту правовідносин учасників виконавчогго провадження станом на час розгляду справи таке не змінює.

Не проведення державним виконавцем перевірки , чи не змінено власника спірного майна, не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, по-перше, наявності зареєстрованого обтяження цього майна, як іпотечне обтяження, так і попередні багаторазові арешти державних виконавців на вказане майно - адже державний виконавець виходить з законодавчо закріпленого принципу правомірності дій усіх учасників виконавчого првадження та сторін договорів, посадових осіб державних органів та органів місцевого самоврядування, по-друге , у позивача наявні обов`язки та обтяження іпотекодавця вказаного майна , оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Щодо решти доводів позивача, то слід відзначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що понесені позивачем по сплаті судового збору .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ЦВ ДВС м.Миколав ГТУЮ у Миколаївській області, ОСОБА_2 , ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про скасування реєстраційного запису обтяження та скасування арешту нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або складання повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 20 грудня 2019 року

Суддя Гуденко О.А.