Справа № 635/6074/19
Провадження № 2/635/2868/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Березовської І.В.,
секретар судових засідань Калягіна М.П.,
учасники справи:
предстаник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , яким просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності шляхом позбавлення відповідача права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 березня 2006 року та договору про поділ житлового будинку, посвідченого 16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Шило І.В., реєстровий № 375. Ще до поділу зазначеного домоволодіння відповідач був зареєстрований у ньому як член родини іншого співвласника ОСОБА_4 . Після поділу домоволодіння відповідач залишився зареєстрованим за вказаною адресою. Позивач зазначає, що відповідач членом сім`ї позивача ніколи не був та не проживав разом з ними. Протягом останніх десяти років відповідач не проживає у будинку, комунальні послуги не сплачує, утриманням будинку не займається, особистих речей не залишив, спільне господарство з позивачем не веде, добровільно не знявся з реєстраційного обліку, будь-яких договорів з нею як власником житла не укладав, що є обмеженням та порушенням її як прав власника житла.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 вересня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилась, її представником - адвокатом Зольніковою В.О. до суду надано заяву, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, просила розглядати справу за їхньої відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: в АДРЕСА_1 , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 березня 2006 року у справі № 4.3/2-1792/2206 року та договору про поділ житлового будинку, посвідченого 16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Шило І.В., реєстровий № 375, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 163859964 від 17 квітня 2019 року.
Згідно вище зазначеного договору про поділ житлового будинку, за домовленістю сторін здійснено поділ житлового будинку за адресою: в АДРЕСА_1 , внаслідок якого утворилось два окремих об`єкта нерухомого майна. Нерухомому майну, що передано у власність ОСОБА_1 залишено адресу: АДРЕСА_1 , іншому об`єкту присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 12 квітня 2019 року № 556, даних будинкової книги та адресно-довідкового бюро за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3
ОСОБА_3 зареєстрований у спірному домоволодінні з 22 квітня 2009 року.
Актом обстеження по факту не проживання від 04 травня 2019 року, складеним депутатом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області Балакірєвим Д. ОСОБА_6 . за участю сусідів, підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . За адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_7 . ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації більше десяти років, речі його не виявлено, місцезнаходження невідомо.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , не проживав разом з нею у спірному будинку, не був пов`язаний спільним побутом, не вів спірне господарство. Вказані обставини не спростовані сторонами в ході судового розгляду.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час, протягом 10 років, його особистих речей в будинку немає, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачеми свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.
За положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 20 жовтня 2001 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 ;
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 27 лютого 2007 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, реєстраційний номер облікової карти платника податків невідомий, зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .
Повне текст рішення складено 28 грудня 2019 року.
Суддя І.В. Березовська