Номер провадження: 22-ц/813/29/19
Номер справи місцевого суду: 521/6766/16-ц
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 15 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22.11.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси 12.12.2017 року заочне рішення від 22.11.2016 року скасовано, цивільну справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 15.08.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів (заробітку), однак не менш, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною ОСОБА_4 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з дати надходження позовної заяви до суду, а саме з 08 квітня 2016 року, із подальшим стягненням аліментів на утримання ОСОБА_5 за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 15.08.2018 року.

ОСОБА_2 направила до суду відзив на апеляційну скаргу, яким проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст.31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 р. №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 р., до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Черевко П.М. - головуючий суддя, судді -Дрішлюк А.І., Драгомерецький М.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року колегією суддів прийнято до свого провадження дану справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.08.2018 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що з 2001 року по жовтень 2014 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від шлюбу мають неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси.

На даний час шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо однин від одного. Діти проживають разом з матір'ю у квартирі, що отримана в порядку поділу майна подружжя, та яка є її власністю за адресою АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що відповідач батько дітей ОСОБА_3 не надає необхідної матеріальної допомоги на утримання дітей. При цьому, ОСОБА_3 є працездатним, зареєстрований як фізична особа-підприємець, займається підприємницькою діяльністю, сплачує податки, отримує прибуток та є власником значного обсягу нерухомого майна.

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. (набрала чинності для України 27.09.1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 р., кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з положеннями статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.

У випадку невиконання батьками обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).

Судом обґрунтовано відхилено аргументи Відповідача щодо непостійності розміру доходу та способу стягнення аліментів у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано переконливих доказів на підтвердження непостійності отриманого ним доходу. Крім того, непостійне отримання фізичною особою підприємцем доходу не звільняє його від встановленого законом обов'язку зі сплати аліментів на утримання дітей.

Положеннями статті 181 СК України закріплено диспозитивний характер права одного з батьків, що звертається до суду, на вибір способу стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі або у частині від заробітку (доходу).

Зі змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду.

Таким чином, норми Сімейного кодексу України передбачають, що спосіб стягнення аліментів визначається виключно стягувачем аліментів. Звертаючись з позовом про стягнення аліментів, позивач ОСОБА_2 обрала спосіб стягнення аліментів у частині від доходу відповідача.

Враховуючи положення ч.3 ст.181 СК України, суд не може за результатами розгляду апеляційної скарги змінювати спосіб стягнення аліментів.

За ч.ч.1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Такий висновок районного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 19.20.2016 р. (справа № 6-1798цс16) та підтриманий Верховним Судом у постанові від 03.09.2018р. (справа № 61-20603св18).

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що судом першої інстанції було невірно встановлено період, за який підлягають сплаті аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

Положеннями ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду м.Одеси 08.04.2016 року, тому судом вірно застосовано положення ч.1 ст.191 СК України та вирішено стягнути аліменти з ОСОБА_3 саме з цієї дати.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому такий обов'язок пов'язаний з фактом походження дитини від особи, в даному випадку, від відповідача ОСОБА_3 Обов'язок утримувати дітей повинен виконуватись сумлінно та добровільно, а не лише у разі звернення до суду та винесення судом рішення.

Відхиляючи вищевказаний довід апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що позов було подано 08.04.2016 року, при цьому відповідачем не надано до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження надання ним матеріального утримання дітям від дати звернення до суду та до дати прийняття судом уточненого позову.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що у справі відсутні докази проживання дітей з матір'ю колегією суддів не беруться до уваги, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким надано правильну правову оцінку. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що факт проживання дітей разом з матір'ю визнано представником відповідача у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції. Заперечуючи проти позову відповідач визнавав факт проживання дітей разом з матір'ю, але заперечував проти способу визначення розміру аліментів та просив суд встановити аліменти у фіксованій сумі. При цьому, відповідач не надав жодних доказів того, що спільні діти проживають не з матір'ю, а разом з відповідачем або іншими особами.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не мають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті.

У зв'язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 15 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький