ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/436/19 Справа № 192/1310/17 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О.О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судове рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на його корить 32044,84 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 3000грн. за витрати за експертні послуги та 5000 грн. моральної шкоди.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення зміни в частині правових підстав відмови у позові з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивачем не надано доказів, які саме пошкодження зазнав його транспортний засіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та не доведено понесення моральної шкоди.

Але з таким висновком суду повністю погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 травня 2017 року о 16 год. 25 хв., керуючи технічно справним мопедом «HONDA-DIO AF35», номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_2, без шолому, не маючи прав на керування транспортними засобами, рухалася по вул.Соборна (Радянська) в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області. Під час руху відповідачка ОСОБА_2, порушуючи Правила дорожнього руху, виконуючи маневр поворот ліворуч, не переконалася в безпеці виконуваного маневру, виїхала на зустрічну смугу руху де допустила зіткнення з автомобілем марки «OPEL-VEKTRA», реєстраційний номер НОМЕР_5, під керуванням позивача, який рухався у зустрічному напрямку.

Вина відповідачки ОСОБА_2 у створенні дорожньо-транспортної пригоди була встановлена згідно постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року, яка набрала законної сили.

Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ушкодження, іншим особам тілесні ушкодження не завдані, автомобіль «Опель Вектра», номерний знак НОМЕР_5 та мопед отримали механічні пошкодження (а.с. 103).

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 14 квітня 2017 року виданої ОСОБА_3, ОСОБА_1 уповноважено на користування без ніяких обмежень автомобілем марки «OPEL-VEKTRA» В 2.0 DTi реєстраційний номер НОМЕР_5 та надано технічний паспорт на транспортний засіб.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця від 22 червня 2017 року №110/17А про визначення матеріальної шкоди заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіля марки «OPEL-VEKTRA» В 2.0 DTi реєстраційний номер НОМЕР_5 вартість відновлювального ремонту складає 29044 грн. 84 коп.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ст. 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлено главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Отже, заподіяння шкоди користувачу майна випливає з факту користування цим майном на достатній правовій підставі.

Зокрема, відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 власник транспортного засобу може передавати транспортний засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 14 квітня 2017 року виданої ОСОБА_3, ОСОБА_1 уповноважено на користування без ніяких обмежень автомобілем марки «OPEL-VEKTRA» В 2.0 DTi реєстраційний номер НОМЕР_5 та надано технічний паспорт та страховий поліс на транспортний засіб.

Із змісту долученої до матеріалів справи копії довіреності від 14.04.2017 року, видно, що вона видана в Польщі, ОСОБА_3, син ОСОБА_4 і ОСОБА_7, якою уповноважує ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_3 на користування без ніяких обмежень автомобілем марки OPEL VEKTRA 2.0 DTІ, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова VIN: НОМЕР_2.

Також, із змісту копії довіреності, яка перекладена на українське мову перекладачем Богуславою Марчак видно, що вона посвідчена нотаріусом Анною Бальд - нотаріус у АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами;

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження своїх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про міжнародне приватне право, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Як роз'яснено в п. 10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом", документи адміністративних і юридичних органів іноземних держав набувають сили письмових доказів за умови їх легалізації (засвідчення) консульськими посадовими особами або проставленням апостиля. Однак, стосовно кожної окремої взятої країни можлива специфіка вказаної діяльності і при цьому слід звертати увагу на зміст міждержавних угод.

Специфіка легалізації документів, виданих на території іншої держави, врегульована Гаазькою конвенцією від 05.10.1961 року., яка набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року. Також, учасницею указаної Конвенції є Польща.

Відповідно до статті 1 цієї Конвенції, вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця, адміністративні документи, нотаріальні акти, офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений (п. 1 ст. 3).

У відповідності до п. 2 ст. 5 Конвенції, заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Отже, єдиною формальною процедурою для легалізації офіційних документів, виданих в країнах - учасниках Гаазької Конвенції, в тому числі довіреності на право керування і розпорядження автомашиною та свідоцтва про право власності, є наявність апостиля.

З матеріалів справи видно, що довіреність та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «OPEL-VEKTRA» В 2.0 DTi реєстраційний номер НОМЕР_5, на підставі яких ОСОБА_1 володіє автомашиною, видані на території Польщі. Вказані документи не посвідчені апостилем, тобто не легалізовані на території України.

Інших доказів щодо правомірності володіння автомашиною «OPEL-VEKTRA» В 2.0 DTi реєстраційний номер НОМЕР_5, номер кузова VIN: НОМЕР_2 позивач не подав.

У зв'язку з цим висновок суду про те,що позивач користується автомобілем на правовій підставі, що передбачена законом, не відповідає доказам, які подані сторонами.

Слід також врахувати і те, що у справі відсутні будь-які докази щодо легального ввезення позивачем автомобіля в Україну та сплати за нього митних платежів відповідно до митного законодавства України, а також щодо реєстрації автомашини у встановленому законом порядку на території України.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи те, що позивач не подав доказів правомірності володіння автомашиною, висновок суду про заподіяння йому шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних доказів з приводу набуття ним речового права у встановленому законом порядку на автомобіль марки «OPEL-VEKTRA» В 2.0 DTi реєстраційний номер НОМЕР_5, висновок суду про стягнення з відповідача в користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди не відповідає вимогам закону.

Крім того, у справі відсутні докази того, що у результаті пошкодження автомашини для позивача настали негативні наслідки та він зазнав душевних страждань. При цьому посилання позивача на неможливість користуватись автомобілем спростовуються висновком судової автотоварознавчої експертизи від 22 червня 2017 року №110/17А, із змісту якого видно, що транспортний засіб перебуває на ходу.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року змінити в частині правових обґрунтувань відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року змінити в частині правових підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова