Справа № 373/1958/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянув у судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Представник ПАТ «Мегабанк» ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою та просить стягнути на користь ПАТ «Мегабанк» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №67-608-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 12.04.2017 в сумі 14345 гривень 47 коп.

Також просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Мегабанк» судовий збір в сумі 1762 гривні 00 коп., сплачений при подачі заяви до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «Мегабанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №67-608-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 12.04.2017, в сумі 10720,00 гривень, строк дії якого з 12.04.2017 до 11.04.2019 включно зі сплатою 10,00% річних.

Проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 05.06.2018 становить 14345,47 грн., що складається з залишку кредиту 8233,57 гривень; процентів за користування кредитом за період з 01.12.2017 по 31.05.2018 215,90 гривень; комісійної винагороди за період з 01.12.2017 по 28.02.2018 1072,00 гривень; штрафу 4,824,00 гривень.

Відповідач в своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що визнає позов в частині стягнення суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 8233,57 гривень, суми процентів за користування кредитом за період з 01.12.2017 по 31.05.2018 включно в розмірі 215,90 гривень, штрафу в сумі 823,36 гривень. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що комісійна винагорода, нарахована банком в сумі 1072,00 гривень, є незаконно нарахованою позивачем, так як по своїй суті є несправедливою для споживача умовою договору. Стосовно суми штрафу вважає, що позивачем нараховано декілька видів штрафу за одне й те ж саме порушення, що є порушенням ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне й те ж саме порушення. Також просить надати розстрочку на виконання рішення суду.

Крім того, просить звільнити його від сплати судового збору, як інваліда 2 групи.

У відповіді на відзив представник позивача повністю заперечив щодо позиції відповідача, пославшись на те, що відповідач, ставлячи підпис під кредитним договором, вважав його справедливим; а також, що твердження відповідача про несправедливість окремих положень кредитного договору не доведені та спростовуються доказами.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судових засіданнях позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Судом встановлено наступні обставини:

12.04.2017 між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №67-608-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) в сумі 10720,00 гривень, строк дії якого - з 12.04.2017 до 11.04.2019, зі сплатою 10% річних.

Як вбачається з виписки з рахунку №, призначення: видача позичкових коштів згідно договору №67-608-850-2-17-Г від 13.04.2017 ОСОБА_2 через касу відділення №8 ПАТ «Мегабанк» були видані 10720,00 гривень.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит надавався на споживчі цілі.

Згідно з п.1.4 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами.

Також згідно з умовами даного кредитного договору відповідач зобов`язався повністю повернути Банку суму отриманого кредиту в передбачені строки, щомісячно погашаючи суму отриманого кредиту у вигляді мінімального платежу та розмір щомісячних процентів і комісію, зазначених у Графіку платежів не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Пунктом 4.5 кредитного договору визначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 765,04 гривень.

Відповідно до п.4.10 кредитного договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, банк в повному обсязі обліковує заборгованість за кредитом на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитним договором встановлюється в розмірі 0,1% річних, а за невиконання прийнятих на себе зобовязань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород відповідач сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3 Договору.

Пунктом 6.3 вказаного кредитного договору передбачено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 45% від суми кредиту, що становить 4824,00 гривень. Крім того, п.6.2 даного договору також передбачено сплату позичальником штрафу у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми ануїтетного платежу та комісійної винагороди.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 не виконував належним чином зобов`язань за кредитним договором, щомісячно не погашав кредит згідно з графіком платежів, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість перед банком, яку позивач визначив станом на 05.06.2018, згідно з наданим розрахунком заборгованості, в розмірі 14345,47 грн., що складається із залишку кредиту 8233,57 гривень; процентів за користування кредитом за період з 01.12.2017 по 31.05.2018 215,90 гривень; комісійної винагороди за період з 01.12.2017 по 28.02.2018 1072,00 гривень; штрафу 4,824,00 гривень.

З метою досудового врегулювання спору ПАТ «Мегабанк» 12.04.2018 ОСОБА_2 направлялася вимога про необхідність сплати простроченої заборгованості за кредитом, суми несплачених процентів, комісійної винагороди та штрафу.

Однак, взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, заборгованість не погасив.

Відповідно до п.4.4 Договору за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,5% від суми кредиту.

Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. В звязку з несплатою відповідачем комісійної винагороди за період з 01.12.2017 по 28.02.2018 банком нарахована сума заборгованості по ній в розмірі 1072,00 грн.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.1954 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.

Згідно з ст.1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі і на умовах встановлених договором.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

До несправедливих умов пунктом 5 ч.3 цієї статті віднесено також встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Частина 8 цієї статті визначає, що нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка суду аргументів сторін, доказів.

З огляду на відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позов в частині стягнення суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 8233,57 гривень; суми процентів за користування кредитом за період з 01.12.2017 по 31.05.2018 включно в розмірі 215,90 гривень, штрафу в сумі 823,36 гривень, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому банком нараховано комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредитної заборгованості.

Оцінюючи пояснення представника позивача, викладені у відповіді на відзив, суд не може погодитись із твердженням, що відповідач, ставлячи підпис у кредитному договорі, вважав його справедливим.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Аналіз зазначених вище норм вказаного Закону дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень нікчемними.

При цьому, надані представником позивача копії інформаційного листа та розрахунку орієнтованої сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки вказують на те, що до відповідача, як споживача фінансових послуг позивача застосовано крім плати за користування кредитними коштами у формі процентів, ще й комісія, яка визначена у сумі 268 грн на місяць, що в середньому у пять разів більша за місячний розмір процентів за користування кредитом.

Разом з тим, будь-яких доказів надання позивачем відповідачеві будь-яких послуг з обслуговування кредитної заборгованості, у звязку з чим нараховувалась комісійна винагорода, суду не надано.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 234/169/15-ц.

Суд доходить висновку, що визначена договором умова про сплату комісійної винагороди суперечить вимогам справедливості, добросовісності та пропорційності умов договорів із споживачами, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

При цьому, твердження представника позивача, що у звязку із підписанням відповідачем кредитного договору на вищевказаних умовах створює обовязок відповідача їх виконувати, нівелюються невиконанням позивачем вимог вищезазначених нормативних приписів щодо заборони порушення засад справедливості, добросовісності та пропорційності при укладенні договорів із споживачами.

Таким чином, комісійна винагорода, нарахована банком в сумі 1072,00 гривень є незаконно нарахованою позивачем, так як по своїй суті є несправедливою для споживача умовою договору.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення декількох видів штрафів за одне й те саме порушення, зокрема, штраф у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми за невиконання зобовязань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди, а також штраф 45% від суми кредиту в разі прострочення сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 днів, що передбачено умовами зазначеного Договору про надання споживчого кредиту, а саме пунктами 6.2 і 6.3.

Так, позивачем в суму заборгованості по штрафам обраховано штраф 10% від несвоєчасно сплаченої суми та штраф 45% від суми кредиту в загальному розмірі 4824,00 грн.

Однак, одночасне стягнення з боржника двох видів штрафу не відповідає положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Визначений позивачем принцип притягнення до відповідальності відповідача як споживача послуг позивача у звязку неналежним виконанням кредитного зобовязання є несправедливим та суперечить п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та принципам розумності і добросовісності зобовязання, та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, як споживача, оскільки такі умови встановлюють вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання останнім зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, суд приходить до переконання про незаконність застосування двох штрафів за одне порушення відповідача. Зважаючи на положення ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до відповідача не підлягає застосуванню штраф за користування кредитом у розмірі 45% від суми кредиту при прострочені сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 днів.

У звязку з наведеним, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми кредиту в розмірі 8233,57 гривень; суми несплачених процентів за користування кредитом в розмірі 215,90 гривень; суми штрафу 10% від несвоєчасно сплаченої суми в розмірі 823,36 гривень.

Розглядаючи клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, суд враховує розмір суми стягнення, а також те, що відповідачем не наведено підстав та не надано відповідних доказів щодо цього клопотання, а тому зазначене клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач, як інвалід 2 групи, відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин позивачу підлягає компенсації за рахунок держави понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №67-608-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 12.04.2017 в розмірі 9272 (девять тисяч двісті сімдесят дві) грн. 83 коп., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 8233 (вісім тисяч двісті тридцять три) грн. 57 коп.; суми процентів за користування кредитом за період з 01.12.2017 по 31.05.2018 в розмірі 215 (двісті пятнадцять) грн. 90 коп.; суми штрафу в розмірі 823 (вісімсот двадцять три) грн. 36 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Мегабанк» за рахунок держави судові витрати у сумі 1138 (одна тисяча сто тридцять вісім) грн. 96 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» - місцезнаходження: вул.Алчевських, 30, м.Харків, 61002; ;

ОСОБА_2 - місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 08400; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повне рішення виготовлено 15.02.2019.

Суддя Д. В. Свояк