КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №756/17499/17

26 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Усманової Євгенії Ільдарівни на рішення Іванківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тетервак Н.А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

27 грудня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» звернулося до Іванківського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 10 жовтня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 у відповідності до якого остання отримала кредит у розмірі 32 772,00 долари США зі строком погашення не пізніше 10.10.2014 року.

Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 10.10.2007 року, укладеної 23.02.2009 року, сторонами узгоджено, що кінцевою датою погашення кредиту є 10.10.2016 року.

20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" було укладено договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 10.10.2007 року, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія".

30 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Актив+" було укладено договір про відступлення права вимоги № 279/ФК-16.

Вказувало, що кредитор виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, проте відповідачка умови кредитного договору не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, зокрема, станом на 27.12.2017 року заборгованість відповідачки за кредитом становить 491 933,33 грн.

Враховуючи наведене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Актив+" за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10 жовтня 2007 року заборгованість у розмірі 491 933,33 грн. та судовий збір у розмірі 7379,00 грн.

23.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» подало до Іванківського районного суду Київської області клопотання про заміну сторони у цивільному процесі її правонаступником, мотивоване тим, що 16.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Актив+" було укладено договір факторингу №1610/ФК-21, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 10.10.2007 року, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Глобал Спліт». У зв`язку з наведеним просив суд позивача у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Актив+" замінити на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт».

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 30 січня 2019 року замінено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Актив+" як позивача у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт».

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Спліт" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 10 жовтня 2007 року задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором № 0 від 10 жовтня 2007 року в сумі 491 933 гривні 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» судовий збір в сумі 7 379,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 25 листопада 2019 року представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Усманова Євгенія Ільдарівна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Іванківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим що, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не взяв до уваги, що 20 червня 2014 року АТ " Укрсиббанк" надіслав відповідачці досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, чим встановив інший термін повернення кредиту з кінцевої, встановленої додатковою угодою №2 - 10.10.2016 року на негайне, з моменту отримання цієї вимоги, тобто на 01 липня 2014 року. Крім того, 19.08.2014 року банк звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Таким чином банк, змінивши кінцевий строк повернення кредиту на 01 липня 2014 року, 19 серпня 2014 року вперше звернувся до суду в межах строків позовної давності, проте позовну заяву було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання.

З даним позовом до Іванківського районного суду Київської області позивач, який є правонаступником АТ " Укрсиббанк", звернувся 27 грудня 2017 року, тобто через 3 роки та 6 місяців після визначеного досудовою вимогою банку кінцевого (дострокового) терміну погашення заборгованості та через 3 роки і 4 місяці після першого звернення до суду з позовом про стягненням заборгованості за кредитним договором від 10.10.2007 року. Представником відповідачки було подано до суду першої інстанції заяву про застосування до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом строку позовної давності. Проте судом першої інстанції не надано належну правову оцінку вказаним доводам представника відповідачки та ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм ст.ст.257,261 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Глобал Спліт» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що додатковою угодою №2 до кредитного договору сторонами погоджено, що кінцевою датою погашення кредиту є 10.10.2016 року. Таким чином, строк звернення до суду з даним позовом не пропущений, а кінцевою датою подачі позову є 10.10.2019 року. Також звертає увагу на те, що відповідачка здійснила останній платіж на погашення процентів в розмірі 186,48 дол. США 18.04.2017 року.

У судовому засіданні представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» Борисов Павло Миколайович проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 , за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 32 772 доларів США з цільовим призначенням на придбання автомобіля, зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 12% річних за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, яка після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування підлягає перегляду, зі строком повернення не пізніше 10 жовтня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або відповідної угоди сторін.

23 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 10 жовтня 2007 року, відповідно до п.3 якої сторони домовилися про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором та встановили, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 10 жовтня 2016 року, якщо тільки не буде встановлений інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 07 березня 2018 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб та після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_1 ».

20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (фактор) було укладено договір факторингу № 17, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачено умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників. Отже, відповідно до умов вказаного договору право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 10.10.2007 року, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія".

30 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" ( клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Актив+" ( фактор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 279/ФК-16, за умовами якого права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються ( передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів та визначені в реєстрі боржників.

З Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 279/ФК-16 від 30 листопада 2016 року слідує, що ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 10 жовтня 2007 року має борг за тілом кредиту в розмірі 491 933,33 грн., за відсотками - 375 694,87 грн., а всього заборгованість становить 867628,20 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору № 0 від 10.10.2007 року, станом на 27.12. 2017 року відповідачка має заборгованість за тілом кредиту в сумі 23361,26 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить - 491933,33 грн., заборгованість за відсотками в сумі 17654,77 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 370 694,87 грн., загальна заборгованість становить 41016,03 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 862628,20 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» посилалося на те, що відповідачка не виконує належним чином умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, зокрема, станом на 27.12.2017 року заборгованість за тілом кредиту становить 491933,33 грн., яку й просило суд стягнути на свою користь.

16.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Актив+" було укладено договір факторингу №1610/ФК-21, відповідно до якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачено умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників.

З Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1610/ФК-1 від 16 жовтня 2018 року слідує, що за ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 10 жовтня 2007 року обліковується борг за тілом кредиту в розмірі 23361,26 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 652437,15 грн., борг за відсотками в сумі 17654,77 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 493065,35 грн., й загальна сума боргу в валюті кредиту становить 41016,03 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 1 145 502,50 грн.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 30 січня 2019 року замінено позивача у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Актив+" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт».

Задовольняючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача. При цьому, суд першої інстанції посилався на те, що підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності немає, так як строк дії кредитного договору визначений сторонами до 10 жовтня 2016 року, позивач звернувся в суд з позовом 29 грудня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а тому доводи представника відповідачки про наявність підстав для застосування до вказаних позовних вимог позовної давності є помилковими.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на встановлених обставинах справи, досліджених в судовому засіданні доказах та вимогах матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, на підставі досліджених судом доказів, яким судом надана вірна правова оцінка.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно за умовами договору й вимогами Цивільного кодексу України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

З досліджених судом доказів встановлено, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за тілом кредиту розмірі 491 933,33 грн., тому вимога позивача про стягнення з відповідачки вказаної заборгованості ґрунтується на вимогах закону.

Разом з тим, стороною відповідача було подано клопотання про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Реалізація кредитором права на дострокову вимогу про повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Згідно умов п.6.1.2. кредитного договору, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пункту 1.2.2. договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати заборгованості за кредитом, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

У відповідності до п.6.2. кредитного договору, в разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме:

банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника;

терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настала, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що:

а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором та/або «кредитним договором» та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит;

б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 02.06.2014 року останній платіж по тілу кредиту було внесено відповідачкою 25.06.2010 року, по відсотках - 11.02.2013 року, а тому у кредитора, відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, виникло право вимагати дострокового повернення заборгованості по кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Агенція по управлінню заборгованістю», діючи на підставі договору про надання послуг №4 від 26 вересня 2012 року, укладеного з АТ «УкрСиббанк» та додаткової угоди №1 до нього від 26 вересня 2013 року, надіслало відповідачці ОСОБА_1 20 червня 2014 року досудову вимогу в якій зазначено, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою умов кредитного договору від 10.10.2007 року №0 станом на 02.06.2014 року заборгованість становить 38908,78 дол. США, що еквівалентно 462141,54 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 23361,26 дол. США, що становить 277474,86 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12685,74 дол. США, що становить 150675,69 грн.; заборгованість (пеня) - 2861,78 дол. США, що становить 33 990,99 грн. У зв`язку з чим банком було запропоновано ОСОБА_1 погасити вказану заборгованість та роз`яснено, що в разі незадоволення вказаної вимоги, банк буде вимушений стягувати з неї заборгованість за кредитом шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення боргу.

Вказана досудова вимога була надана суду першої інстанції відповідачкою, яка зазначала, що отримала цю вимогу 01 липня 2014 року.

Факт надіслання досудової вимоги позивачем не оспорювався. Доказів на спростування факту одержання досудової вимоги саме 01 липня 2014 року стороною позивача суду надано не було.

Надіславши вказану досудову вимогу на адресу боржниці, кредитор змінив строк дії договору кредиту з 10 жовтня 2016 року на 01 серпня 2014 року (32 календарний день з дати одержання позичальником вимоги).

Враховуючи те, що в строк до 31 липня 2014 року заборгованість позичальником не була погашена, то з наступного дня, а саме з 01 серпня 2014 року розпочався відлік строку позовної давності в 3 роки для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, який сплинув 01 серпня 2017 року.

У зв`язку з невиконанням позичальником досудової вимоги від 20 червня 2014 року в строк до 31 липня 2014 року та непогашенням поточної та простроченої заборгованості в розмірі 38908,78 дол. США, що еквівалентно 462141,54 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 23361,26 дол. США, що становить 277474,86 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12685,74 дол. США, що становить 150675,69 грн.; заборгованість (пеня) - 2861,78 дол. США, що становить 33990,99 грн., 19 серпня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.

Згідно ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, всі дії вчинені ПАТ «УкрСиббанк» є чинними для ТОВ «Глобал Спліт», як нового кредитора, зокрема, і дії щодо надіслання досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості та щодо пред`явлення позову про стягнення заборгованості в судовому порядку, який в подальшому було залишено без розгляду.

З даним позовом до ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», звернулося до суду лише 27 грудня 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який сплинув 01 серпня 2017 року, що з урахуванням ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, а тому доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності є обгрунтованими.

Суд першої інстанції не звернув уваги на доводи заяви відповідачки про застосування строку позовної давності до позовних вимог у даній справі, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Доводи представника позивача про те, що 18.04.2017 року відповідачкою було здійснено погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 186,48 доларів США, що свідчить про переривання строку позовної давності, колегія суддів відхиляє, так як відповідно до вимог ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідачкою і саме на погашення заборгованості по кредиту були внесені вказані кошти. Представник позивача пояснив суду, що таких доказів у них немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Іванківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наслідками апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги відповідачки, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт».

При цьому, ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2019 рокузвільнено апелянта від сплати судового збору в розмірі 11068,50 грн. тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» на користь держави підлягає стягненню 11068,50 грн. судового збору, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 258,261,267,1048,1050 ЦК України, ст.ст. 141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Усманової Євгенії Ільдарівни задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» () на користь держави 11068,50 грн. судового збору, що підлягав сплаті за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: