22.05.2019 Єдиний унікальний номер 205/1605/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокум. ДніпроСправа № 205/2624/19
2/205/1605/19

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Шавули В.С., за участю секретаря судового засідання Далакян Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа - Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить суд встановити факт належності домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на вказане домоволодіння. Спадкоємцем за заповітом є позивач у справі, яка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , однак отримала відмову у видачі такого свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, у якому він посилаючись на безпідставність заявлених вимог, а також на те, що відповідачем не порушувались права позивача, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представником Другої ДДНК надано суду заяву, у якій він просить справу розглядати за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського управління юстиції, актовий запис № 2154 (а.с.13).

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 26.01.2000р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С .П ., ОСОБА_2 придбав домоволодіння № АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розташовані: А-1 жит.буд. житл.пл. 26,5 кв.м., Б літ.кухня, В гараж, Г душ, Е вх..в.погріб, Ж сарай, № 1-4, К, І огородження, Д сарай. (а.с.7).

Згідно з ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013р.» від 01.02.2014р. роз`яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді вказаного домоволодіння з його складовими вказаними у договору купівлі-продажу від 26.01.2000р.

ОСОБА_2 за час життя склав заповіт, яким заповів вищевказане домоволодіння ОСОБА_1 .

Позивач звернулась у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте 17.02.2016р. постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту її прав як спадкоємця шляхом визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині встановлення факту належності спадкодавцю вказаного домоволодіння, оскільки такого роду вимоги фактично є вимогами про визнання права власності за померлою особою.

Окрім того, суд не може погодитись з твердженнями представника відповідача стосовно того, що відповідач не порушував права позивача та відповідно не є стороною у справі, оскільки згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264 268 ЦПК України, ст.ст.1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа - Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1000 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розташовані: А-1 жит.буд. житл.пл. 26,5 кв.м., Б літ.кухня, В гараж, Г душ, Е вх.в.погріб, Ж сарай, № 1-4, К, І огородження, Д сарай,- в порядкуспадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до відповідного Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 31 травня 2019 року.

СуддяВ.С. Шавула