Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 487/2422/14-ц

провадження № 61-4690св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), КузнєцоваВ. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2015 року у складі головуючого судді Павлової Ж. П. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Лисенка П. П., Серебрякової Т. В. та Галущенка О. І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 отримано від Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» на підставі кредитного договору від 25 жовтня 2006 року № 0 кредит у розмірі 120 000,00 грн, строком повернення до 25 жовтня 2027 року зі сплатою 15 % річних.

25 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір поруки.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань станом на 13 лютого 2014 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 130 887,91 грн.

ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути кредитну заборгованість з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

18 серпня 2014 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що банком збільшено процентну ставку з 15% до 30% річних без погодження з позичальником та поручителем, що суперечить умовам кредитного договору та договору поруки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2015 року первісний позов задоволено частково, зустрічний позов задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 130 887,91 грн заборгованості за кредитним договором.

У позові до ОСОБА_5 відмовлено.

Визнано припиненим договір поруки від 25 жовтня 2006 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_4 свої кредитні зобов'язання не виконує. Розмір заборгованості за кредитом доведено. Задовольняючи зустрічний позов про припинення договору поруки, суд виходив з того, що банком збільшено процентну ставку за кредитним договором внаслідок чого відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя без його на те згоди, що суперечить умовам договору поруки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, апеляційний суд виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір є дійсним, оскільки протилежного, сторона відповідача не довела, а тому він є обов'язковим до виконання його учасниками. Відповідач цей обов'язок проігнорував, фактично в односторонньому порядку відмовився від правочину, що є неприпустимим, оскільки є підставою настання встановлених законом негативних наслідків, а саме сплати ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за тілом кредиту, а також прострочених процентів за користування ним, що в сукупності складає 130 887,91 грн, що підтверджено наявними у справі доказами, зокрема, висновком експертизи від 30 червня 2016 року № 6128/6129. Доводи апеляційної скарги про наявність процесуальних порушень при розгляді судом першої інстанції вказаної цивільної справи не мають підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 боргу за кредитом та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

05 червня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не з'ясовано повно і всебічно обставини безпідставного збільшення банком залишку суми боргу з 27 лютого 2007 року зі 117 417,82 грн та з 13 березня 2007 року зі 117 419,09 грн до 118 906,33 грн. Судом першої інстанції відхилено клопотання про проведення судово-економічної експертизи. Апеляційним судом всупереч статті 212 ЦПК України 2004 року належним чином не взято до уваги висновок експерта № 6128/6129 від 30 червня 2016 року, зокрема те, що не надається за можливе встановити відповідність, наявного в матеріалах справи, розрахунку заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «УкрСиббанк» станом на 13 лютого 2014 року; узгоджений графік погашення кредиту та нарахування відсотків не містить розмежування в частині сум до сплати нарахованих відсотків та основного боргу за кредитом у кожному розрахунковому періоді; не надається за можливе обґрунтувати включення банком пені за прострочення сплати основного боргу у сумі 339,54 грн, оскільки умовами розділу 8 договору не передбачено нарахування пені на прострочену суму основного боргу; не надається за можливе документально обґрунтувати обсяг нарахованої банком пені за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором. Апеляційним судом неналежним чином досліджено докази щодо інформування ОСОБА_4 про збільшення процентної ставки за договором з 15 % річних до 30 % річних. Банком не надано суду достатніх доказів того, що позичальник отримав лист кредитора від 22 лютого 2008 року про збільшення розміру процентної ставки. При вирішенні спору судами не прийнято до уваги порушення банком чинного законодавства при обслуговуванні кредиту.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0 про надання кредиту в сумі 120 000,00 грн, строком повернення до 25 жовтня 2027 року зі сплатою 15 % річних.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено шляхом укладення 25 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір поруки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Поняття порушення зобов'язання та його правові наслідки закріплено в статтях 610, 611 ЦК України, де зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання; сплата неустойки.

Апеляційним судом встановлено, що порушення позичальником умов кредитного договору надавало банку право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати процентів за користування ним, а також право стягнути проценти у підвищеному розмірі, пеню та штраф у передбаченому договором розмірах.

Кредитні зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 13 лютого 2014 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 130 887,91 грн, що складається із 112 050,04 грн - заборгованості за тілом кредиту, 16 800,18 грн - заборгованості зі сплати нарахованих відсотків за користування позиченими грошима; 339,54 грн - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1 698,15 грн - пені за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом.

Дослідивши та надавши оцінку доказам у справі, зокрема, і висновку експертизи від 30 червня 2016 року № 6128/6129, призначеної на стадії апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості у розмірі 130 887,91 грн.

Висновків Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до незгоди із судовим рішенням.

З огляду на викладене, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик