Ухвала

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 344/13963/17

провадження № 61-48820св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Василишин Л. В., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 25 квітня 2018 року залишено без змін.

24 вересня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про розподіл судових витрат.

Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2018 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в частині стягнення понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн відповідно до квитанції від 01 жовтня 2018 року залишено без розгляду.

17 грудня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року в частині залишення заяви про розподіл судових витрат без розгляду та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн, відповідно до квитанції від 01 жовтня 2018 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року поновлено строк на касаційне оскарження додаткової постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 344/13963/17 з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

10 січня 2019 року матеріали цивільної справи № 344/13963/17 надійшли до Верховного Суду.

15 січня 2019 року матеріали цивільної справи № 344/13963/17 передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року цивільну справу

№ 344/13963/17 призначено до судового розгляду.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції щодо залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в частині стягнення понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року в частині залишення заяви без розгляду щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, підлягає закриттю з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень пунктів 1, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Оскаржувана додаткова постанова суду апеляційної інстанції в частині залишення без розгляду заяви щодо вирішення питання розподілу судових витрат не підлягає оскарженню в касаційному порядку на підставі пунктів 1, 3 частини першої статті 389 ЦПК України.

Таким чином, оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції в частині залишення без розгляду заяви про вирішення питання щодо розподілу судових витрат статтею 389 ЦПК України не передбачено.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня

1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ,

від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року в частині залишення без розгляду заяви щодо вирішення питання розподілу судових витратв справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, підлягає закриттю, оскільки зазначене судове рішення в цій частині не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 09 жовтня 2018 року в частині залишення без розгляду заяви щодо розподілу судових витрат закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило