Провадження №: 2/752/3291/19
13.12.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
10.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності. У належній йому ж на праві приватної власності квартирі зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 , який є колишнім чоловіком його матері ОСОБА_3 . ОСОБА_2 після розлучення з його матір`ю переїхав на інше місце проживання, адреса якого йому невідома. Оскільки відповідач, не проживає у спірній квартирі, не є його членом сім`ї, з ним вони не мали будь-яких домовленостей щодо його проживання та реєстрації. Знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач не бажає, чим прорушує його права власника. Просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належною йому на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивач та його представник відсутні, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2 підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач у судове засідання не з`явився , про дату та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання, однак судову повістку повернуто до суду відділом зв`язку з зазначенням причин «за закінченням терміну зберігання».
З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в заочному порядку, ухвливши заочне рішення на підставі даних матеріалів справи.
Дослідивши матріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дежавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна сформованою 25.10.2018 року (а.с.5-6).
У квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с.8,14).
За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Звертаючись до суду, з позовом позивач стверджує, що відповідач у належному йому на праві приватної власності житловому приміщенні не проживає без поважних причин з моменту розірвання шлюбу з його матір`ю ОСОБА_3 , а саме з січня 2014 року, витрати по утриманню житлового приміщення не несе.
Зазначені позивачами обставини, як підстави позову підтверджені: актом про непроживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , від 16 липня 2018 року (а.с. 7).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зважаючи на те, що відповідач у справі не проживає на житловій площі за місцем реєстрації без поважних причин, а наявність будь-яких інших домовленостей між сторонами у справі щодо можливостей проживання відповідача у належному на праві власності позивачу житловому приміщенні судом не встановлено, а за відсутності у судовому засіданні відповідача суд позбавлений можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319,321,325,405 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,88,208,213,224 ЦПК України, суд -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення складено 13.12.2019 року.

Суддя К.Г. Плахотнюк