Справа № 137/1536/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2019 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судового засідання Голоти О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що він являється пенсіонером за віком та єдиним доходом увесь цей період в нього є пенсія за віком, яка станом на момент зверення складає 1068.34 грн., інших джерел доходу у нього не немає. Крім того зазначає, що є самотнім чоловіком, іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати матеріально у нього немає. Розмір пенсії, яку він отримує є значно мізерним, не вистачає на проживання оскільки частину її він витрачає на оплату комунальних послуг, закупівлю палива. Відповідно сума, яка залишається меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум та її ледь вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності забезпечити себе не може. Крім того зазначає, що є хворою людиною та потребує постійного лікування.

Враховуючи свою непрацездатність, скрутне матеріальне становище та необхідність лікування, відсутність інших джерел доходу, крім пенсії, не отримавши від дітей ніякої підтримки на прохання про надання допомоги, а також з урахуванням юридичних підстав, встановлених в ст. 51 Конституції України та ст. 202 Сімейного кодексу України, вважає, що в нього є право на отримання аліментів у розмірі 800 грн від кожного з відповідачів щомісячно, які є його дітьми. Тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав повністю. Суду пояснив, що він отримує мінімальний розмір пенсії у розмірі 1400 гривень, якої йому не вистачає на життя. За ці кошти він не може себе забезпечити всім необхідним, а саме купити продукти харчування, ліки, оплатити комунальні послуги. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його дітьми від першого шлюбу. Зазначає, що вони добровільно ніякої допомоги йому не надають, відмовляються, не провідують, не піклуються. На його неодноразові звернення з проханням допомогти також не реагують. Він до досягнення ними вісімнадцятиріччя виплачував аліменти на їх утримання, а тому вважає, що має право на отримання аліментів від дітей. Просить стягнути аліменти з відповідачів аліменти на його утримання по 850 грн. щомісячно довічно.

Представник позивача - адвокат Панчук І.О. позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи тим, що конституційно закріпленим принципом є обов'язок повнолітніх дітей утримувати батька. У судових дебатах висловила позицію згідно якої не вважала за необхідне давати характеристику дій позивача щодо виховання своїх дітей, а розглядати лише обов'язок дітей, щодо утримання батька із посиланням на Конституцію України.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомили, що позивач ОСОБА_1 не виконував свої батьківських обов'язків по їх вихованню та не звертався із проханням про надання допомоги, а звернувся лише в судовому порядку про стягнення аліментів на його утримання. Також зазначили, що на даний час в них самих є сім'ї, на їх утриманні перебувають неповнолітні діти. Розмір заробітних плат, які отримують також не вистачає на утримання сімей. Враховуючи вищезазначені обставини, просять відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник відповідачів - адвокат Дроненко Ю.В. вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, а також при зверненні до суду не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Звернув увагу суду на ту обставину, що позивач також при зверненні до суду приховав ту обставину, що він перебуває у шлюбі та у нього є ще одна дитина.

Із показань свідка ОСОБА_7 допитаної у судовому засіданні встановлено, що являється колишньою жінкою позивача та матір'ю відповідачів по справі. Також повідомила, що ОСОБА_1 не цікавився вихованням та здоров'ям своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2, він уникав зустрічів з ними, не вітав зі святами. Вона сама їх виховувала, а аліменти, що сплачував ОСОБА_1 були нерегулярними та в малому розмірі.

Із показань свідка ОСОБА_8 допитаної в судовому засіданні встановлено, що вона проживала по сусідству із ОСОБА_7 з 1988 р. по 2000 р. ОСОБА_7 проживала сама з дітьми без чоловіка. Поки свідок жила по сусідству, ОСОБА_1 до дітей не приходив, нічого не приносив, нічого не давав. Крім того зазначила, що вона працювала школі, тому може підтвердити що позивач участі вихованні чи навчанні відповідачів не приймав.

Із показань свідка ОСОБА_9 допитаної в судовому засіданні встановлено, що позивач являється їй рідним батьком, а відповідачі є її братом та сестрою по-батькові. ЇЇ відомо, що ОСОБА_1 своїх батьківських обов'язків не виконував, так само як і не виконував батьківських обов'язків відносно неї самої. На даний час ОСОБА_1 все ще перебуває у шлюбі із її матір'ю, проте з 1997 року проживають окремо.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши позиції сторін, показання свідків, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з огляду на наступне.

Так, згідно пенсійного посвідчення (а.с.3) встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється пенсіонером за віком. Довідкою виданою Вербівською АЗПСМ від 23.08.2017 р. (а.с. 4) судом встановлено, що ОСОБА_1, 1954 р.н. знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом гіпертонічна хвороба. Хворіє протягом 15 років. Довідкою Хмільницького об'єднаного УПФУ за № 198/082-21 від 02.06.2017 р. (а.с. 5) зазначається, що з грудня 2016 р. по травень 2017 р. ОСОБА_1 отримав пенсію за віком у розмірі 6145.39 грн. Свідоцтвами про народження (а.с. 6,7) зазначається, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_7 являються батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. Свідоцтвом про одруження (а.с. 34) пояснюється зміна прізвища відповідача із «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». Згідно свідоцтва від 22.02.1983 р. (а.с. 33) судом встановлено, що ОСОБА_1 розірвав шлюбу із ОСОБА_7 Із копії свідоцтва про одруження (а.с.34) судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 після укладення шлюбу 06.06.1998 року змінила прізвище на "ОСОБА_2". Свідоцтвом про народження (а.с. 35) підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 являється матір'ю ОСОБА_12. Із довідки Вінницького торговельно-економічного коледжу відділенні управління і адміністрування за №536 від 09.01.2018 року (а.с.36) встановлено, що ОСОБА_12 навчається в коледжі на 3 курсі, навчання здійснюється за контрактом, стипендію не отримує. Даний факт підтверджується договором №7 про навчання від 14.08.2015 р (а.с.37-38, додатковою угодою №7 (а.с.39) та квитанціями про сплату коштів (а.с.40-47). Із довідок (а.с.48-49) зазначається розмір отриманих заробітних плат відповідача ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_14 за 2017 рік. Зі свідоцтва про народження (а.с. 50-52) судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 являється батьком ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_7. Згідно довідки Бруслинівської СЗШ за № 05 від 05.01.2018 р. (а.с. 53) встановлено, що ОСОБА_1 за час навчання в школі ОСОБА_3 з 1987 р. по 1998 р. жодного разу не відвідував школу і не цікавився навчанням та вихованням свого сина. Згідно довідки Бруслинівської СЗШ за № 06 від 05.01.2018 р. (а.с. 53) судом встановлено, що ОСОБА_1 за час навчання в школі ОСОБА_2 з 1985 р. по 1995 р. жодного разу не відвідував школу і не цікавився навчанням та вихованням своєї доньки. Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 55) підтверджується, що позивач 22.10.1990 р. уклав шлюб із ОСОБА_4 Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 56) встанвоелно, що позивач являється батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. Довідкою Вербівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини (а.с. 98) зазначається, що ОСОБА_1 забезпечений безкоштовними ліками та лікуванням.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК ( 2947-14 ) при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно п. 21 ПП ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р., обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК (2947-14), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей.

При вирішення спору слід врахувати роз'яснення, викладені в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з ч. 2ст. 205СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позовної заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач є пенсіонером та в правовому розумінні непрацездатними, тому суд приходить до висновку, що останній потребує утримання своїх дітей.

При прийнятті рішення судом враховані наступні обставини.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Всупереч наведеному ні при зверненні до суду, ні у судовому засіданні позивачу не вдалось довести ту обставину, що частину пенсії він сплачує одразу на сплату світла, закупівлю палива. Натомість у судовому засіданні самим позивачем було підтверджено, що електроенергією та газом він не користується, що суперечить тексту позовної заяви. Також матеріальний стан позивача міг змінитись на день ухвалення рішення, втім вказана обставина не була повідомлена суду.

Спростовується твердження позивача, що він хвора лодина та потребує постійних коштів на лікування, адже згідно довідки Вербівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини (а.с. 98) позивач забезпечений безкоштовними ліками та лікуванням, що і не заперечувалось останнім у судовому засіданні.

Не залишається без уваги те, що позивачем при зверненні до суду було упущено обставину про перебування ним у шлюбі, а також наявності ще однієї доньки ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 56). Таким чином на ОСОБА_9 також покладено конституційний обов'язок утримувати свого батька ОСОБА_1 Оскільки про наявність ще однієї дитини позивача суду стало відомо вже після проведення підготовчого судового засідання і клопотання про залучення її в якості співвідповідача заявлено не було, а тому відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд був позбавлений можливості залучити ОСОБА_9 у якості співвідповідача.

Незважаючи на розмір пенсії позивача, котрий є менший за прожитковий мінімум (станом на день звернення до суду), суд не залишає позивача у скрутному матеріальному становищі та з мотивів справедливості роз'яснює, що позивач не позбавлений права звернутись до ОСОБА_9 із аналогічним позовом. Також позивач не позбавлений права звернутись з позовом до ОСОБА_19, яка наразі являється дружиною позивача (а.с. 55), адже за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Очевидним являється той факт, що при звернені до суду позивачем надано довідки про доход перше півріччя 2017 року (а.с. 5) де його місячна пенсія становить 1015.41 грн. Безумовно вказаний розмір не є актуальним на момент ухвалення рішення.

Безумовним являється посилання сторони позивача на конституційний обов'язок ст. 51 Конституції України про обов'язок повнолітніх дітей піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Однак не слід ігнорувати тих обставин, що вказане положення Конституції викладене не в повній мірі, адже згідно ч.1 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Також відповідно до ст. 80 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( котрий був чинним до моменту досягнення відповідачами повноліття) батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Таким чином не тільки діти повинні утримувати своїх батьків, а і батьки утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно п. 21 ПП ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р., обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК (2947-14), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Під час розгляду справи було встановлено факти ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов'язків відносно дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 та навіть ОСОБА_9, що і категорично не заперечувалось позивачем. Як наслідок посилання на ст. 51 Конституції України про обов'язок дітей утримувати непрацездатних батьків не є підставою для задоволення позову в повному обсязі, оскільки цей обов'язок не є абсолютним.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб позивача, можливостей відповідачів, суд вважає необхідним позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі по 100 грн. щомісячно терміном на 3 роки, починаючи стягнення з 24.10.2017 р.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, котрий звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 48, 76, 81, 141, 247, 259, 263-268 ЦПК України і на підставі ст.ст.202-206 Сімейного Кодексу України, Конституцією України, ПП ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» ПП ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р., суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9 жительки АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_2 в твердій грошовій сумі 100 гривень щомісяця терміном на 3 роки, починаючи стягнення з 24.10.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_3 аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_2 в твердій грошовій сумі 100 гривень щомісяця терміном на 3 роки, починаючи стягнення з 24.10.2017 року.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в сумі 768,40 гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.