Справа № 450/2499/19 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3267/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, на стороні відповідача, приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвої Ольги Ярославівни, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстраційного посвідчення, -

в с т а н о в и в:

24.07.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_4 , в якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення, укладений 18.12.2001 року між Ліквідаційною комісією Колгоспом_Агроторгом «Білківський» та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою Ольгою Ярославівною, зареєстрований за № 2729; визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення, укладений 18.12.2001 року між Ліквідаційною комісією Колгоспом_Агроторгом «Білківський» та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою Ольгою Ярославівною, зареєстрований за № 2726; скасувати реєстраційне посвідчення на об`єкт нерухомого майна від 09.01.2002 року про право власності ОСОБА_4 на приміщення за адресою АДРЕСА_1 , записане в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 295 від 09.01.2002 року в Обласносму комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

17.07.2019 року представником позивачів ОСОБА_3 подано суду заяву про забезпечення позову, у якій остання просила вжити заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на будівлю-приміщення механічної майстерні площею 602,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та на будівлю-приміщення зерноскладу № АДРЕСА_3 площею 613,1 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстраційного посвідчення - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила представник позивачів ОСОБА_3 .

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки щодо заявлених позовних вимог. Зазначає, що позовні вимоги у даній справі стосуються оскарження правомірності набуття відповідачем права власності на приміщення механічної майстерні та зерноскладу за адресами АДРЕСА_2 та 4, що має наслідком скасування права власності на такі приміщення. Підставою для оскарження правочинів купівлі-продажу зазначених об`єктів нерухомого майна є недобросовісність їх сторін, укладення договорів без належної правової підстави із приховуванням протоколу засідання ліквідаційної комісії Колгосп-агроторгу «Білківський», згідно якого право купівлі таких приміщень належало ОСОБА_7 , спадкоємцями якого є позивачі по справі. Вважає, що зазначене свідчить про недобросовісність дій ОСОБА_4 та наявність обгрунтованої підозри щодо можливого наступного відчуження предметів спору з метою уникнення відповідальності по виконанню судового рішення. Також, зазначає, що одне зі спірних приміщень, а саме приміщення механічної майстерні, вже було відчужене відповідачем ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 16.09.2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не взяв до уваги доводи заяви та не врахував наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

У засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити заяву позивачів про забезпечення позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда.

Так, актуальна практика Європейського Суду з прав людини (надалі Європейський суд) та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як "непорушність прав", "законні очікування" тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Для безперешкодної реалізації прав людини та громадянина кожен повинен бути впевнений в тому, що гарантовані йому права, зокрема право власності, є непорушними та підлягають належному захисту. Даний принцип закріплений на рівні Основного закону - Конституції України та є основоположним для правової держави.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , такі, як спадкоємці померлого ОСОБА_7 , який помер 2005 р., просять суд визнати недійсними договори купівлі-продажу приміщення, укладені 18.12.2001 року між Ліквідаційною комісією Колгоспом Агроторгом «Білківський» та ОСОБА_4 та посвідчені приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою О.Я. та зареєстровані за № 2729 та за № 2726, які при житті спадкодавецем ОСОБА_7 не оспорювалися, а також скасувати реєстраційне посвідчення на об`єкт нерухомого майна від 09.01.2002 року про право власності ОСОБА_4 на приміщення за адресою АДРЕСА_1 , записане в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 295 від 09.01.2002 року в Обласносму комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (а.с. 2).

У заяві про забезпечення позову позивачі зазначили, що вони мають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову значно утруднить в майбутньому виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, крім того, один з об`єктів нерухомого майна, на яке вони претендують - приміщення механічної майстерні, набуття права власності на яке ОСОБА_4 ними оспорюється, вже було відчужене ним за договором купівлі-продажу від 16.09.2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову, а вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Крім того, відповідно до положень п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову,який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеноївідповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність . Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.12.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.