Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

За участю секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивачі - не з`явилися,

відповідач - не з`явився,

треті особи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третья особа: Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , з вимогами: виключити відомості про батька ОСОБА_3 з актового запису № 1509 від 09 червня 2017 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ярове, Україна, Одеської обл., Тарутинського району, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зобов`язати Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за № 1509 від 09 червня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві відповідно до рішення суду, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключивши відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .»

16 вересня 219 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Позивачі в підготовче засіданні не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає.

Третя особа: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ч. 3 Сімейного кодексу України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Виходячи з положень ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2009 року.

06 березня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 09 червня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження внесено запис №1509.

Батьком дитини зазначений « ОСОБА_3 » -, матір`ю - « ОСОБА_1 ».

08 грудня 1984 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, після укладання шлюбу дружина змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

За нормою ст. 128 СК України за відсутності заяви про визнання батьківства, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду на підставі будь-яких відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Як роз`яснено у пунктах 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно яких справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема, ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК).

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Виходячи зі змісту позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, позивач ОСОБА_2 , вважаючи себе фактичним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наголошує на добровільному визнанні свого батьківства, спільної дитини, проживання з матір`ю дитини, з якою укладено шлюб, створено сім`ю, яка спільно виховує дитину.

Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. (ст.66 Цивільного процесуального кодексу України).

Під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.

Згідно з результатами аналізу ДНК від 21 червня 2017 року проведеної DDC DNA Diagnostics Center, біологічне батьківство учасника « ОСОБА_3 » відносно учасника « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », в рамках проведеного дослідження не виключається. Ймовірний батько виключається як біологічний батько тестованої дитини. Цей висновок грунтуються на розбіжності алелей, які спостерігаються в перерахованих локусах, індекс батьківства дорівнює 0. У передбачуваного батька немає генетичних маркерів, які повинні бути передані дитині біологічним батьком. Імовірність батьківства дорівнює 0%.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України)

Таким чином, суд приходить до висновку, що доведено наявність визначених законом, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, підстав для визнання позивача ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: визнання позивачем свого батьківства щодо сина ОСОБА_4 ; матір дитини - ОСОБА_1 , просить визнати позивача батьком дитини; висновком генотипоскопічного дослідження доведено біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 , при цьому судом враховано позицію відповідача, який визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Виходячи з досліджених судом доказів, встановлених судом фактичних обставин справи та вимог матеріального права, що їх регулюють суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третья особа: Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві викладенні вимоги визнання батьківства, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.189 Кодексу про шлюб та сім'ю України реєстрація встановлення батьківства провадиться на підставі спільної заяви батьків або судового рішення.

В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» N 16 від 12.06.1998р роз`яснено судам, що в тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про встановлення батьківства мають розглядатися лише одночасно з вимогами про вилучення відомостей про батька із актового запису про народження дитини, яким підтверджувалось інше її походження.

Згідно ст.190 Кодексу про шлюб та сім'ю України на підставі акта про встановлення батьківства органи реєстрації актів громадянського стану вносять відомості про батька в актовий запис і видають нове свідоцтво про народження дитини.

Згідно роз`ясненням, викладеним у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» N 16 від 12.06.1998р, рішення про встановлення батьківства, факту батьківства, факту визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина повинна містити відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах РАГС (прізвище, ім`я, по батькові батька, число, місяць, рік його народження, національність, громадянство, місце постійного проживання й роботи, номер запису акта про народження дитини, коли та яким органом його складено).

Відповідно до п. 20 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні від 18 жовтня 2000 року № 52/5, затверджених наказом Міністерства юстиції України, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

З наведених підстав суд вважає, правомірними викладені в позові вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дитини, вказавши в графі «батько» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Ярове, Україна, Одеська обл., Татуринського району, громадянин України, та внести зміни до актового запису №1509 від 09 червня 2017 року, вчинений Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про народження дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третья особа: Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 121, 125, 128, 134, 150 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Судку України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.1, 4, 10, 11, 12, 76-81, 89, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третья особа: Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, - задовольнити.

Виключити з актового запису № 1509 від 09 червня 2017 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Ярове, Україна, Одеська обл., Татуринського району, громадянин України, батьком малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України.

Зобов`язати Дніпровський районний у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису №1509 від 09 червня 2017 року, вчинений Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про народження дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, виключити відомості про батька дитини « ОСОБА_3 » внести відомості про батька дитини вказавши в графі «батько» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Ярове, Україна, Одеська обл., Татуринського району, громадянин України.

Відповідно до положень ч.1 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: