Дата документу 12.02.2019 Справа № 331/8323/17
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 331/8323/17 Головуючий у І-й інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/526/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_3 відповідно до наказу Головного управління ветеринарної медицини в Запорізькій області від 03 квітня 2012 року № 8-к переведена на посаду начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини та з 05.04.2012 року працювала на зазначеній посаді.

Відповідно до наказу від 23.11.2017 року № 199-к, виданого начальником Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області Шершневим В.П., наказано: «Звільнити ОСОБА_3 23 листопада 2017 року з посади начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини, згідно пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України».

Підстава: Довідка про результати планової виїзної оцінки діяльності Управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, Запорізькій міській державній лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділах з питань виконання Законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері безпечності харчових продуктів та ветеринарії», «Про ветеринарну медицину», «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», «про забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя населення», «Про звернення громадян» та інших нормативних документів, в т. ч. з питань ведення бухгалтерського обліку та звітності, стану управління державним майном та збереження активів, ідентифікації та реєстрації тварин, кадрової роботи, ведення санітарно-просвітницької роботи та діловодства, за період з 2-го кварталу 2014 р. для Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділів; з 2-го кварталу 2016 року для управління Держпродспоживслужби в м. Запоріжжі по теперішній час від 05.09.2017р., протокол наради начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 29.09.2017 р. № 33».

Із наказом від 23.11.2017 року № 199-к її ознайомлено 23.11.2017 року. Трудова книжка видана 23.11.2017 року. Отже про порушення свого права вона дізналась 23.11.2017 року.

Вважає, що її звільнено із займаної посади - начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини, безпідставно та незаконно, наказ, що оскаржується є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки його видано в порушення норм чинного законодавства України, зокрема вимог статей 147 та 149 Кодексу законів про працю України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (надалі Постанова № 9) визначено, що за передбаченими п. З ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Її обов'язки визначені посадовою інструкцією начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини, епізоотолога - державного інспектора ветеринарної медицини міста Запоріжжя, затвердженої начальником Головного управління ветеринарної медицини в Запорізькій області ОСОБА_5 01.10.2014 року. Відповідно до посадової інструкції до завдань та обов'язків начальника лікарні належать, зокрема:

За п. 1.4. Начальник лікарні у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України в межах повноважень, визначених Положенням Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини, забезпечує виконання Законів України, Указів і Розпоряджень Президента України, декретів, постанов і розпоряджень Кабінету Міністрів, наказів Головного державного інспектора ветеринарної медицини України, Головного державного інспектора ветеринарної медицини в Запорізькій області та Головного державного інспектора ветеринарної медицини у м. Запоріжжі, Центральних органів державної виконавчої влади.

п. 3.4. Організовує роботу Лікарні та інших структурних підрозділів, розподіляє обов'язки між спеціалістами ветеринарної медицини і затверджує посадові інструкції.

п. 3.17. Організовує роботу спеціалістів щодо виконання наказів, постанов, правил та інструкцій з питань ветеринарної медицини, планів протиепізоотичних заходів, попередження і ліквідації захворювань тварин заразними хворобами.

Як зазначає позивач, обов'язки та завдання, які покладені на неї посадовою інструкцією, у тому числі і викладені вище, позивач виконувала та виконує належним чином. Жодного факту неналежного виконання нею обов'язків за період роботи в займаній посаді встановлено не було, нею не допускалось будь-якого порушення вимог посадової інструкції чи трудової дисципліни.

Згідно ст. ст. 139, 140, 142 КЗпП України та п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року, які є чинними, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

Тобто, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім своїх обов'язків та трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього обов'язків.

Між тим, описова частина оскаржуваного наказу не містить визначення який саме дисциплінарний проступок вона вчинила. Відповідач обмежився лише загальним посиланням на те, що вона начебто «не виконала вимог пунктів: 1.4, 3.4.; 3.17. посадової інструкції».

При цьому, як зазначає позивач, жодного конкретного порушення нею трудових обов'язків, або невиконання посадової інструкції, у наказі не наведеного. Більш того, якщо проаналізувати вищевказані пункти посадової інструкції, на які є посилання у наказі, що оскаржується, та текст наказу про звільнення, то вони за змістом суперечать одне одному.

Більш того, у оскаржуваному наказі відповідач цитує вимоги ст. 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та зазначено, що нею начебто була порушена зазначена стаття. Однак, вона за період своєї роботи в займаній посаді не вчиняла будь-яких адміністративних та інших правопорушень, у тому числі і передбачених ст. 164-2 КУпАП і до адміністративної відповідальності її не притягували.

Крім цього, в оскаржуваному наказі зазначається, що позивачкою не виконуються вимоги та доручення Головного управління. Однак за період її роботи в займаній посаді не було виявлено жодного подібного факту, оскільки нею, як керівником лікарні, всі вказівки та доручення Головного управління, інших органів виконуються своєчасно та у повному обсязі. Керівництво Головного управління не пропонувало позивачці надати пояснення перед виданням цього наказу.

Окрім вищезазначеного, в описовій частині оскаржуваного наказу вказано, що в лікарні стан правового забезпечення не відповідає вимогам законодавства та зазначається, що начебто вона «суттєво звузила права юрисконсульта ОСОБА_6» та зміст її посадової інструкції не відповідає вимогам нормативних документів.

Цей факт також не відповідає дійсності, оскільки посадова інструкція юрисконсульта ОСОБА_6 відповідає вимогам нормативних документів. При цьому, необхідно зазначити, що ОСОБА_6 була прийнята на посаду (0,75 % ставки), а з липня 2017 року за її власною заявою виконує обов'язки на 0.5 ставки за посадою.

Крім цього, в оскаржуваному наказі зазначається, що нею не виконуються вимоги та доручення Головного управління. Однак за період роботи в займаній посаді нею не було виявлено жодного подібного факту, оскільки вона, як керівник лікарні, всі вказівки та доручення Головного управління, інших органів виконувала своєчасно та у повному обсязі. Керівництво Головного управління не пропонувало їй надати пояснення перед виданням цього наказу.

Натомість, відповідач після закінчення роботи робочої групи та складання Довідки від 05.09.2017 року обмежився лише направленням листа «Про результати роботи робочої групи» від 08.09.2017 року № 08.2-13/5713, яким надіслав Довідку та запропонував надати зауваження та пояснення стосовно висновків роботи робочої групи, що нею було виконано та направлено свої зауваження і пояснення.

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що видання оскаржуваного наказу вчинено безпідставно, з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, а сам наказ є протиправним та підлягає скасуванню. За період роботи на займаній посаді свої обов'язки вона виконує сумлінно, належним чином, порушень трудової дисципліни я не допускає.

Більш того, за період роботи в займаній посаді вона неодноразово нагороджена почесними грамотами за сумлінну працю в галузі ветеринарної медицини.

Відповідач в оскаржуваному наказі зазначив підставу звільнення: Довідку про результати планової виїзної оцінки діяльності Управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, Запорізькій міській державній лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділах з питань виконання Законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері безпечності харчових продуктів та ветеринарії», «Про ветеринарну медицину», «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», «про забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя населення», «Про звернення громадян» та інших нормативних документів, в т. ч. з питань ведення бухгалтерського обліку та звітності, стану управління державним майном та збереження активів, ідентифікації та реєстрації тварин, кадрової роботи, ведення санітарно-просвітницької роботи та діловодства, за період з 2-го кварталу 2014 р. для Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділів; з 2-го кварталу 2016 року для управління Держпродспоживслужби в м. Запоріжжі по теперішній час від 05.09.2017.».

Відповідач дійсно видав наказ від 14.08.2017 року № 162 «Про створення робочої групи Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, який виданий (як зазначено в самому наказі) відповідно до Плану роботи Головного управління та з метою належної організації підпорядкованих організацій та установ.

Зазначеним наказом було встановлено в підрозділах «провести оцінку їх діяльності (комплексні заходи державного нагляду) та надати практичну допомогу з виконання Законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері безпечності харчових продуктів та ветеринарії», «Про ветеринарну медицину», «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», «про забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя населення», «Про звернення громадян» та інших нормативних документів, в т. ч. з питань ведення бухгалтерського обліку та звітності, стану управління державним майном та збереження активів, ідентифікації та реєстрації тварин, кадрової роботи, ведення санітарно-просвітницької роботи та діловодства, за період з 2-го кварталу 2014 р. для Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділів; з 2-го кварталу 2016 року для управління Держпродспоживслужби в м. Запоріжжі по теперішній час від 05.09.2017».

За результатами роботи Робочої групи буда складена Довідка про результати планової виїзної оцінки (комплексних заходів державного нагляду).

При цьому, з назви довідки чомусь зник запис щодо надання практичної допомоги робочою групою, як цього вимагав наказ № 162 від 14.08.2017 року, а в самій довідці, яка на 69 аркушах не зазначено жодної дії робочої групи, яка б свідчила про виконання наказу та надання методичної допомоги підрозділам, у тому числі і очолюваній нею лікарні.

Також, в оскаржуваному наказі у назві Довідки зник запис (комплексних заходів державного нагляду).

В тексті оскаржуваного наказу про звільненні Відповідач неодноразово посилається на результати перевірки, якою начебто виявлені порушення, що є безпідставним та протиправним. Відповідач не має повноважень на проведення будь-яких перевірок очолюваної мною установи. Відповідно до Положення «Про головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 року № 209, відповідач не наділений такими повноваженнями. Відповідач не відноситься до органів контролю. Також, не існує порядку проведення подібних перевірок.

Як зі змісту самого наказу від 14.08.2017 року № 162 так і Довідки, складеної на його виконання, така перевірка і не проводилась, а була проведена оцінка діяльності (комплексні заходи державного нагляду).

Отже, на думку позивача, відповідач як при проведення зазначеної оцінки так і при виданні оскаржуваного наказу вийшов за межі своїх повноважень та видав протиправний наказ, який підлягає скасуванню.

Крім цього, в тексті оскаржуваного наказу, крім посилання на Довідку від 05.09.2017 року, як на підставу звільнення, та зазначено: «ураховується, що упродовж року за аналогічним порушенням ОСОБА_3 вже притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Наказом начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 25.05.2017 року № 105 ОСОБА_3 оголошено догану за неналежну організацію роботи Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини та її структурного підрозділу -Державної лікарні ветеринарної медицини Комунарського району, невиконання посадових обов'язків щодо організації контролю виконання у підпорядкованих підрозділах і особисто допущені порушення фінансового та податкового законодавства».

Позивач не оспорює, що наказом від 25 травня 2017 року № 105 на неї було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а саме:

- оголошено догану за «невиконання посадових обов'язків щодо організації контролю виконання у підпорядкованих підрозділах і особисто допущені порушення фінансового та податкового законодавства».

Даний наказ було прийнято за результатами службової перевірки обставин конфлікту, що виник між завідуючим Державної лікарні ветеринарної медицини (ДЛВМ) Комунарського району ОСОБА_7 та водієм ОСОБА_8 і за текстом наказу перевірявся лише даний факт і в результаті було встановлено, що вона, як керівник в порушення вимог п.п. 170.9.2 Податкового кодексу України в 5-ти денний строк не подала звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а саме коштів в сумі 2 425,5 грн., які були нею сплачені (особистими коштами) у вигляді судового збору за подання апеляції у справі за позовом ОСОБА_8

Позивачч посилається на те, що порушень нею не було допущено, оскільки судовий збір сплачено особистими коштами, а не коштами, які передавались під звіт, відповідно строків для подання звіту при таких обставинах не встановлено. Зазначене підтверджується роз'ясненнями Державної фіскальної служби, викладеними у листі № 6526/10/08-01-14-07-13 від 07.06.2017 року.

При цьому, в наказі № 105 не зазначено жодного пункту її посадової інструкції, який на думку начальника Управління, вона порушила. Також, у наказі не зазначено жодного порушення дисципліни, допущеного нею. В той же час, виходячи з назви наказу та його резолютивної частини її притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Після ознайомлення із зазначеним наказом вона надала свої заперечення стосовно всіх викладених фактів та повністю спростувала їх.

Незважаючи на видання наказу від 25 травня 2017 року № 105, у липні 2017 року її було премійовано за підсумками роботи за 2-й квартал 2017 року на підставі висновку сектору правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби.

Порушень трудової дисципліни вона не допускала, посадові обов'язки виконувала сумлінно, згоди профспілкової: організації на накладення на неї дисциплінарного стягнення, як члена первинної профспілкової організації, не було.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один захід стягнення - догана або звільнення.

Як вбачається зі змісту наказів, на неї накладено дисциплінарне стягнення за невиконання нею посадових обов'язків, а не за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до статті 149 КЗпП України, якою передбачений порядок застосування дисциплінарних стягнень, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Ця вимога закону є обов'язковою при застосуванні дисциплінарних стягнень. Керівництво Головного управління не пропонувало мені надати такі пояснення стосовно порушень, вчинених мною, а лише пропонувало надати зауваження та пояснення щодо фактів, встановлених робочою групою, яка оцінювала роботу, проводила комплексні заходи та надавала методичну допомогу. Тобто відповідач порушив порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Ураховуючи вищенаведені обставини, порушення порядку застосування дисциплінарних стягнень вважає свої вимоги правомірними, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач, після проведення «планової виїзної оцінки діяльності Управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, Запорізькій міській державній лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділах...» та складання за її результатами Довідки від 05.09.2017 року, видав Наказ від 04.10.2017 року № 211 «Про результати планової виїзної оцінки діяльності Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі» в якому навів майже весь текст Довідки від 05.09.2017 року та зокрема зазначив: «Ураховуючи результати планової виїзної оцінки діяльності Управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, Запорізькій міській державній лікарні ветеринарної медицини, керуючись п. 8, п. п. 11 п. 10 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області:

3. Керівникам Управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, Запорізькій міській державній лікарні ветеринарної медицини провести необхідні перевірки, встановити осіб, винних у виявлених перевіркою порушеннях, вирішити питання про їх відповідальність згідно з чинним законодавством.

4. З метою своєчасного і повного усунення керівництвом вказаних установ виявлених перевіркою порушень, прорахунків і недоліків, вимагаю:

4.1. Організувати обговорення результатів перевірки, викладених у Довідці від 05 вересня 2017 p., на спільній нараді керівників даних установ.

4.2. Розробити та затвердити план заходів щодо усунення виявлених порушень, прорахунків і недоліків, копії яких впродовж тижня після затвердження надати до Головного управління.

5. Сектору управління персоналом (ОСОБА_9, Управлінню безпечності харчових продуктів та ветеринарії (ОСОБА_5.) підготувати наказ про звільнення ОСОБА_3

Тобто, Відповідач через місяць після складання Довідки зобов'язав керівників всіх структурні підрозділи, у тому числі і установи, яку вона очолює, вчинити певні дії, зокрема: - встановити осіб, винних у виявлених перевіркою (викладених у Довідці від 05.09.2017 року) порушеннях, вирішити питання про їх відповідальність; - розробити і затвердити плани заходів щодо усунення виявлених порушень і недоліків, копії яких упродовж тижня після затвердження надати до Головного управління. І одночасно зобов'язав сектор управління персоналом (ОСОБА_9 підготувати наказ про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади.

Отже, враховуючи вказане - звільнення її за п.3 ст. 40 КЗпП України є незаконним - відсутнє систематичне невиконання працівником без поважних причин покладених на нього обов'язків.

Позивач вважала, що справжня причина її звільнення відповідно до наказу № 199-к від 23.11.2017 року насправді є не систематичне порушення нею своїх обов'язків, а полягає в іншому: між нею та начальником Управління з часу призначення його на посаду склались неприязні стосунки, хоча підстав для цього, не було. Будь-яких конфліктів між ними також не було. Однак, вона завжди відкрито та принципово висвітлюю робочі проблеми, звертаюсь з листами до Головного управління про надання методичної допомоги, консультацій з робочих питань. Керівництву Головного управління її позиція не до снаги. Неодноразово їй пропонувалось звільнити посаду начеб то для більш «гідної людини». Вона відмовилась від такої «пропозиції», оскільки свої обов'язки завжди виконувала сумлінно та відповідально.

Протягом останніх декількох місяців керівник Головного управління своєю поведінкою та упередженим ставленням до неї принижує її честь, гідність та ділову репутацію перед іншими працівниками та керівниками структурних підрозділів лікарні.

Крім того, внаслідок незаконного звільнення позивачу було завдано моральних страждань, які полягають у тому, що після ознайомлення з протиправним наказом № 37-к від 04.10.2017 року та отриманням його копії у неї погіршився стан здоров'я і вона була доставлена у Запорізьку міську лікарню швидкої допомоги № 5, в кардіологічне відділення, де впродовж тривалого часу перебувала на лікуванні.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати протиправним та скасувати наказ від 23.11.2017 року № 199-к «Про звільнення ОСОБА_3.», виданий начальником Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області Шершневим В.П., яким звільнено ОСОБА_3 23 листопада 2017 року з посади начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини, згідно пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України; поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини; стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу; рішення про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 155 846, 30 гр.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги їх доводи щодо незаконності звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає таким вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.05.2017 р. ОСОБА_3 згідно з наказом начальника ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області. №105-к притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. На час розгляду справи у суді вказаний наказ не скасовано.

Наказом від 23.11.2017 року № 199-к, виданим начальником ГУ Держпродспоживслужби звіьнено ОСОБА_3 23 листопада 2017 року з посади начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини, згідно пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України».

Підставою для звільнення стали зафіксовані та викладені в Довідці від 05.09.2017 р. про результати планової виїзної оцінки діяльності Управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділів.

Як вбачається з наказу про звільнення та пояснень представників відповідача, позивачку було звільнено за сукупність порушень, виявлених під час перевірки та зафіксованих у довідці.

Разом з тим, з численних порушень, зазначених у довідці, у яких звинувачена позивачка, мали місце такі, які знаходяться за межами строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, деякі з зафіксованих порушень мали місце до першого притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у травні 2017 року, а відтак не становлять систему порушень, позаяк систематичним порушенням вважається таке, яке вчинено після притягнення працівника до відповідальності та полягає у тому, що незважаючи на застосування дисциплінарного стягнення, працівник знову скоїв порушення.

Так, у наказі про звільнення зазначені порушення, які нібито мали місце до травня 2017 року.

Деякі з зазначених у наказі фактів взагалі не становлять склад дисциплінарного проступку.

Так. наприклад у вину позивачки поставлена її відмова добровільно відшкодувати шкоду, завдану нею незаконним звільненням працівника.

Але порядок покриття шкоди, заподіяної працівником передбачений ст. 136 КЗпП, за якою покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Відтак добровільне погашення шкоди є лише правом працівника і відсутність згоди на добровільне відшкодування завданих збитків, не може бути розцінене як порушення трудової дисципліни .

До того ж факт незаконного звільнення працівника позивачкою ОСОБА_3 мав місце за межами строків притягнення лісницької за відповідальності, так само і інші факти, зокрема зазначене в наказі про звільнення нібито незаконне списання холодильників та відмова відшкодування завданих цим збитків тощо.

Деякі посилання в наказі про звільнення є узагальненими та не конкретизовані посиланнями на певні порушення, наприклад «відсутність організації внутрішньої роботи по взаємозв'язкам та співпраці з контролюючими органами, контролю за роботою структурних підрозділів невідповідність матеріального забезпечення сервісного обслуговування тварин, тощо».

Не зазначено у цих випадках і у чому конкретно полягає вина працівника.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що при звільненні працівника за систематичне порушення трудової дисципліни, яке є заходом стягнення, необхідною умовою такого звільнення є вчинення ним конкретного дисциплінарного проступку, тобто він допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, що носило систематичний характер, а за попереднє порушення трудової дисципліни до такої особи застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, які не втратили юридичної сили за давністю й не зняті.

Отже, до юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вищевказаних підстав, відноситься обставина про те, чи мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного чи громадського стягнення. Невиконання працівником обов'язків має бути не лише систематичним, а й без поважних причин.

Оцінюючи надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено вчинення позивачкою дисциплінарних проступків, що слугували б підставою дисциплінарної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді звільнення з дотриманням строків та порядку притягнення до відподвільності.

Так, наказ про звільнення не надає підстави для висновку про те, що сукупність порушень, які нібито мали місце і зазначені у цьому наказі, мали місце після застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у вигляді догани в травні 2017 року, частина з перелічених у наказі порушень мала місце до притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у травні 2017 року, частина з зазначених у наказі виявлених проступків мала місце поза межами притягання до дисциплінарної відповідальності.

Так, звільнення працівника ОСОБА_10 мало місце у липні 2016 року, списання холодильників мало місце у грудні 2016 року .

За ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

А такі звинувачення як невжиття заходів до добровільного відшкодування шкоди, взагалі не можуть бути підставою для звільнення, позаяк відмова добровільного відшкодування не відноситься до дисциплінарних проступків.

За сукупності зазначених обставин немає підстав вважати, що позивач була звільнена з дотриманням положень закону.

З наказу про звільнення неможливо встановити в чому полягала вина позивачки у скоєнні порушень, які з виявлених порушень окремо, або у сукупності надали підстави для висновку про неможливість продовження нею трудових відносин з відповідачем.

Посилання суду першої інстанції на те, що оскаржуваний наказ № 199-к від 23.11.2017 р. про звільнення ОСОБА_3 застосований роботодавцем в межах річного строку встановленого чинним законодавством за проступок на роботі, вчинений позивачем після застосування до неї дисциплінарного стягнення, а саме оголошення догани згідно із наказом №105- від 25.05.2017 р. не є достатнім для висновку про законність звільнення.

При цьому судова колегія враховує, що суд першої інстанції мав дослідити не лише чинність попереднього наказу про оголошення догани, а й дослідити питання про те, що стало підставою для звільнення, зокрема, які мали місце порушення та коли вони вчинені, чи становлять вони систему порушень з огляду на те, що численні з них мали місце до оголошення позивачці догани.

Пославшись на п.-п. 22., 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд першої інстанції разом з ти не врахував цих роз'яснень.

Зокрема, за цими роз'ясненнями у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Такі обставини судом першої інстанції повною мірою не досліджувалися і не враховувалися.

Відтак позовні вимоги про поновлення на роботі, скасування оскаржуваного наказу про звільнення підлягають задоволенню

За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацем 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Правовий висновок щодо порядку обчислення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі сатті 236 КЗпП України, викладено Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року, провадження № 6-648 цс 15.

З урахуванням зазначених положень вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню ,

Так, позивачкою заявлено повні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 155 846 гр. 30 коп.

У матеріалах справи міститься довідка про розмір середньоденної заробітної плати позивачки , який становить 5092 гр. 74 коп.

Кількість робочих днів за період з 24 листопада 2017 року по 12 лютого 2019 року становить 304, а тому розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивачки становить 152 832, 96 коп.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак на користь держави підлягає стягненню з відповідача належний до сплати судовий в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі за заявленими майновими та немайновими вимогами (відповідно 640гр+1528,32 гр. та 960 гр. +2292,48 гр. ) у розмірі 5420, 80 гр.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати таким, що не відповідає закону та скасувати наказ №199-к від 23.11.2017 року про звільнення ОСОБА_3 та поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 152 832 гр.96 коп (сто п'ятдесят дві тисячі вісімсот тридцять дві гр. 96 коп.) з наступним вирахуванням з цієї суми податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби судовий збір в дохід держави у розмірі 5 420 гр. 80 коп. ( п'ять тисяч чотириста двадцять гр. 80 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко