Постанова

Іменем України

26грудня 2019 року

м. Київ

справа № 376/1032/14-ц

провадження № 61-33799св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року у складі судді Клочко В. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Березовенко Р. В., Ігнатченко Н. В.

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просила стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 26 590,73 грн, завдану внаслідок незаконного будівництва та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить 26/100 частин житлового будинку з частиною господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 . 28/100 частин житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_2 , 26/100 - відповідачу ОСОБА_3 , 20/100 третій особі -

ОСОБА_5 без згоди позивача та відповідних дозволів проводить ремонтні роботи своєї частини житлового будинку чим порушує права ОСОБА_1 як співвласника житлового будинку, ремонтні роботи призвели до погіршення (руйнації) частини житлового будинку, яка належить позивачу. Вартість відновлювальних робіт становить 26 590,73 грн. У зв`язку з протиправними діями відповідачів ОСОБА_1 також завдано моральну шкоду, яка полягає у погіршенні стану здоров`я, нервових потрясіннях тощо.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 14 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених нею обставин, а саме, що частина будинку, яка належить їй, зазнала значних пошкоджень саме внаслідок дій відповідачів, які проводили ремонтні роботи іншої частини будинку. Наявний у матеріалах справи висновок експерта не вказує на те, що до утворення таких пошкоджень призвели дії відповідачів. У висновку експерт припускає, що причинами утворення пошкоджень та руйнувань будинку можуть бути, зокрема, різноманітні пошкодження конструкцій у результаті порушення правил експлуатації, фізичний знос конструкцій у результаті тривалої експлуатації, знос конструкцій у результаті враження корозією.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та інших учасників

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із касаційною скаргою на рішення суду першої та апеляційної інстанцій, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим,що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції належним чином не дослідив наявні у справі докази, у тому числі висновок експерта, не допитав експерта, суди не забезпечили повного та всебічного з`ясування обставин справи, не сприяли цьому.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 13 жовтня 1997 року є власником 26/100 частини житлового будинку з частиною господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 . (т. 1, а. с. 38). Житловий будинок за АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_1 - 26/100 частини, ОСОБА_5 - 20/100, ОСОБА_2 - 28/100, ОСОБА_3 - 26/100 (т. 1, а. с. 39, 42).

Позивач вважала, що внаслідок проведення відповідачем, без згоди позивача та відповідних дозволів, ремонтних робіт своєї частини житлового будинку погіршився стан частини житлового будинку, яка належить позивачу, вартість відновлювальних робіт об`єкта оцінки становить 26 590,73 грн.

У справі встановлено, що спір щодо відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням майна, вже був предметом судового розгляду. Так, рішенням Володарського районного суду Київської області від 01 жовтня 2013 року (справа № 364/802/13ц) у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26 500 грн та моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5 000 грн відмовлено в повному обсязі. Суди у вказаній справі виходили з безпідставності та недоведеності позовних вимог. Встановили, що відповідно до акта обстеження будинку на АДРЕСА_1 , складеного комісією Сквирської міської ради Київської області від 23 грудня 1994 року, будинок побудований до 1900 року, станом на час обстеження був у незадовільному технічному стані, капітальний ремонт цього будинку не проводився (т. 1, а. с. 64-71).

У цій справі, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди позивачем заявлено аналогічні вимоги та ті ж суми відшкодування.

Відповідно до наявного у справі висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 травня 2016 року, проведеної експертами Київського науково- дослідного інституту судових експертиз, пошкодження вказаного житлового будинку мають в основному такий характер: масові прогресуючі наскрізні тріщини; руйнування відмостки; деформація стін; ураження деревини гнилизною; руйнування облицювання; часткове руйнування кладки; випадання цеглин з кладки; нерівномірне осідання; тріщини у шарі штукатурки; глибокі вибоїни цементної підлоги, просідання; дрібні відколи і тріщини; нещільне прилягання листів покрівлі, послаблення кріплень; дерев`яні віконні рами розсохлись і розхитались, частина приладів пошкоджена або відсутня; дерев`яні дверні коробки місцями пошкоджені або уражені гнилизною; масові плями на внутрішньому оздобленні, відшарування, здуття і відпадання шару фарби штукатуркою; сліди корозії на інженерному обладнанні; дрібні тріщини цоколя; окремі тріщини стін; дрібні відколи керамічної підлоги; незначне потемніння деревини; незначні потертості; поодинокі пошкодження шару фарби, волосяні тріщини; вивітрювання розчину зі швів, сліди вологи. Враховуючи те, що: - в будинку та поруч з будинком проводились будівельні роботи з демонтажу, реконструкції, перепланування та капітального ремонту; - будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 закінчено тривалий час тому; - на конструкціях будинку спостерігаються ознаки корозії, то можливо припустити, що найбільш імовірними причинами утворення пошкоджень та руйнувань об`єкта нерухомого майна (конструктивних елементів, інженерних мереж, опоряджувальних покриттів) можуть бути: - різноманітні пошкодження конструкцій в результаті порушення правил експлуатації; - фізичний знос конструкцій в результаті тривалої експлуатації; - знос конструкцій в результаті враження корозією (т. 2, а. с. 3-44).

Водночас матеріали справи містять докази вчинення незаконного будівництва на АДРЕСА_1 , проте зазначене не свідчить про порушення цілісності конструкції житлового будинку.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказувала, що саме вчинення незаконного будівництва відповідачами порушило цілісність конструкції належної їй на праві власності частини житлового будинку, проте висновки експерта такі твердження спростовують.

Згідно з частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до змісту частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі змістом частини першої статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до змісту вказаної статті саме на сторону позивача покладений тягар доказування обставин справи, на які вона посилається на обґрунтування своїх вимог. У вказаній справі судами не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та заподіяною матеріальною шкодою позивачу.

Апеляційний суд правильно зазначив, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, а саме, що частина будинку, яка належить їй, зазнала значних пошкоджень саме внаслідок дій відповідачів, які провели ремонтні роботи іншої частини будинку. Наявний у матеріалах справи висновок експерта не вказує на те, що до утворення таких пошкоджень призвели дії відповідачів. У висновку експерт припускає, що причинами утворення пошкоджень та руйнувань будинку можуть бути, зокрема, різноманітні пошкодження конструкцій в результаті порушення правил експлуатації, фізичний знос конструкцій в результаті тривалої експлуатації, знос конструкцій в результаті враження корозією.

Отже висновки судів попередніх інстанцій про недоведення позовних вимог є правильними, а тому з ними погоджується й Верховний Суд.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішення не впливають, а фактично зводяться до незгоди зі встановленими фактичними обставинами у справі та стосуються переоцінки доказів. Ці доводи були предметом з`ясування в суді апеляційної інстанції, в тому числі і доводи щодо відмови у допиті експерта, та додаткової оцінки не потребують.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Вони стосуються як власного тлумачення заявником норм матеріального права, так і переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, та свідчать лише про незгоду заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Тому відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судових рішень.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний