Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2019 Справа №607/6759/19

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

представника позивача-відповідача, адвоката Черніцького І.Р.,

відповідача-позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-позивача, адвоката Парубія І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 листопада 2002 року було зареєстровано шлюб між ним, ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 17 лютого 2011 року позивач змінив ім`я на ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 змінила ім`я на ОСОБА_1 . За час перебування у шлюбі ними було придбано гараж загальною площею 21,9 м. кв. в АДРЕСА_1 . Вказаний гараж був придбаний ними за спільні кошти під час перебування в шлюбі, а тому позивач вважає правомірним виділити йому у власність Ѕ його частину, що буде складати 10,95 м.кв., або у вартісному відношенні в гривнях 165016,50 грн.

За вказаних вище обставин, ОСОБА_2 просить поділити спільне майно подружжя (гараж), яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнати за ним право приватної власності в розмірі Ѕ частини гаража, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 05 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

08 травня 2019 року судом зареєстровано відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому вона просить відмовити у позові ОСОБА_2 в повному обсязі. Додатково зазначає, що нею, як відповідачем, визнаються обставини, зазначені позивачем у позові, зокрема: факт реєстрації між ними шлюбу, зміна імені позивача, зміна імені відповідача, придбання нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме гаража загальною площею 21,9 м. кв. у АДРЕСА_1 . Обставини, зазначені позивачем у позові, відповідачем не визнаються, зокрема: факт придбання зазначеного гаража за спільні кошти подружжя, твердження позивача про те, що спірний гараж являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Гараж було побудовано для жильців будинку АДРЕСА_1. Квартира АДРЕСА_2 , придбана шляхом укладення між матір`ю відповідача та ВАТ «Тернопільбуд» 13 листопада 2002 року договору №35 про дольову участь на будівництво житла. За цим договором вартість квартири становила 118433 грн., які були повністю виплачені мамою відповідача, яка вже дуже багато років знаходиться за кордоном - в Греції. Там вона більшу частину року проживає і працює. Квартира була куплена мамою відповідача - ОСОБА_4 , за її власні кошти. Вона придбавалась шляхом укладення договору про інвестиційне будівництво із забудовником ПАТ «Тернопільбуд». За будівництво квартири (придбання квартири) ОСОБА_4 платила свої особисті кошти. На час будівництва гаражів ОСОБА_4 знаходилася за кордоном, а саме в Грецькій Республіці, однак, бажаючи придбати гараж, вона залишила відповідачу гроші і попросила від її імені укласти необхідні договори. Коли ОСОБА_4 дала гроші на купівлю гаража, то взяла у ОСОБА_1 розписку. Сума, яку мати відповідача залишила для купівлі гаража, становила 10000,00 доларів США. Вони не знали, який розмір гаражів буде будуватись, по якій ціні гаражі будуть продаватись, а тому ОСОБА_4 прийняла рішення, що 10000,00 доларів США буде достатньо, якщо цього не вистачить, то вона додасть. У сім`ї відповідача з ОСОБА_2 коштів ні на придбання квартири, ні на придбання гаража, чи на придбання якогось автомобіля, чи іншого цінного майна не було. При такій відсутності доходу сім`ї та наявності малолітньої дитини, ОСОБА_4 періодично передавала кошти їм усім на проживання, адже відповідач доглядала дитину і не могла ходити на роботу, чоловік теж не мав достатніх доходів для повноцінного утримання сім`ї. Коли почалось будівництво гаражів, ОСОБА_1 звернулась до забудовника з питанням укладення договору про дольову участь для будівництва і придбання гаража на ім`я її матері, проте, у забудовника її запитали чи має вона нотаріально засвідчену довіреність від мами на укладення такого договору та придбання гаража. Такої довіреності у відповідача не було, а відтак договір про дольову участь у будівництві автостоянки закритого типу багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 на 2004 рік був укладений з ОСОБА_1 За цим договором вартість автостоянки (гаража АДРЕСА_1) становила 39750 грн. Ні відповідач, ні ОСОБА_2 жодного стосунку до цього гаража не мають. Вони не платили ні забудівнику, ні будь-кому іншому своїх грошей за гараж. За даними трудової книжки ОСОБА_2 на час укладення договору між відповідачем та ВАТ «Тернопільбуд» про будівництво гаража та оплати за нього, тобто, на 20 грудня 2004 року ОСОБА_2 з 24 жовтня 2004 року по 18 жовтня 2005 року отримував допомогу по безробіттю, тому він просто не мав коштів на оплату за гараж. З 04 листопада 2005 року по 01 грудня 2006 року ОСОБА_2 працював у ФОП ОСОБА_8 продавцем, тож його заробітна плата була мінімальною і її не вистачало на харчування сім`ї не те, що на придбання будь-якої нерухомості, зокрема гаража. З 11 грудня 2006 року по 01 серпня 2007 року ОСОБА_2 знову отримував допомогу по безробіттю.

08 травня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, просить визнати отримані нею від ОСОБА_4 кошти в розмірі 10000 доларів США (564959,00 грн. за курсом НБУ на 07 травня 2019 року) її, ОСОБА_1 , особистою власністю, які поділу не підлягають; визнати отримані ОСОБА_2 від підприємницької діяльності кошти в сумі 300000.00 грн. спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і поділити їх, виходячи із рівного поділу по Ѕ частині кожному і як компенсацію Ѕ частини коштів стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150000,00 грн.; визнати кошти в розмірі 7000,00 доларів США, розміщені ОСОБА_2 в Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» за договором НОМЕР_3 USD від 08 грудня 2009 року спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 поділити їх, виходячи із рівного поділу по Ѕ частині кожному і як компенсацію Ѕ частини коштів стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 92735,65 грн. (7000,00 доларів США на 07 травня 2019 року становить за курсом НБУ (1 долар США = 26,4959 грн.) 185471,30 грн.); визнати кошти в розмірі 14000,00 доларів США отримані і повернуті як позика в ОСОБА_3 за розпискою від 19 березня 2011 року спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і поділити їх, виходячи із рівного поділу по Ѕ частині кожному і як компенсацію Ѕ частини коштів стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 185 471,30 грн. (14 000.00 доларів США на 07 травня 2019 року становить за курсом НБУ (1 долар США = 26.4959 грн.) 370 942.60 грн.).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 зазначила, що за твердженням ОСОБА_2 у первісному позові, під час їхнього шлюбу було набуте майно, а саме гараж АДРЕСА_1 , який, за його твердженням, є спільною власністю подружжя і підлягає поділу у рівних частинах. Відповідач вказала у відзиві на первісний позов, з яких коштів і при яких обставинах був придбаний цей гараж. ОСОБА_2 помилково (або свідомо з метою заробітку) стверджує про спільність майна, а саме гаража АДРЕСА_1, проте у такому випадку мають бути досліджені джерела отримання коштів, за які придбано вказаний гараж. На час перебування у шлюбі ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) уклав договір з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» НОМЕР_3 USD від 08 грудня 2009 року зі ставкою 9,00% річних. Згідно з банківською квитанцією сума вкладу склала 7 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на дату укладення договору становило 55 888,00 грн. При поділі цих коштів слід виходити із розрахунку в гривневому еквіваленті (станом на 07 травня 2019 року 7000,00 доларів США становить за курсом НБУ (1 долар США = 26,4959 грн.) 185 471,30 грн.). Коштів у їхній сім`ї з ОСОБА_2 завжди бракувало, тому вони неодноразово позичали гроші в інших осіб. Так, 19 березня 2011 року ОСОБА_1 позичила в ОСОБА_3 кошти в сумі 12000,00 доларів США на потреби сім`ї. За умовами розписки за користування позиченими коштами підлягала сплата 2000 доларів США. Так, повернута ОСОБА_3 сума в загальному становила 14 000,00 доларів США. Позичені кошти вона віддала своєму колишньому чоловіку ОСОБА_2 , які він використав на власні потреби, начебто, купив машину, проте позику віддавала ОСОБА_1 , так як вона їх позичала. Відтак, уся сума вказаних коштів в розмірі 14 000,00 доларів США також є спільним майном подружжя і підлягає поділу. Також, ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності. Від здійснення підприємницької діяльності позивач-відповідач отримував стабільний місячний дохід, який також є спільною сумісною власністю. За орієнтованими підрахунками ОСОБА_1 , за час їхнього шлюбу від підприємницької діяльності ОСОБА_2 отримав дохід в розмірі 300000 грн., які залишились у нього і на сім`ю не витрачені.

14 червня 2019 року судом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, який надійшов до суду 08 травня 2019 року, що відповідало змісту ст. 193 ЦПК України.

07 червня 2019 року судом зареєстровано відповідь позивача-відповідача ОСОБА_2 на відзив, в якому він зазначив, що предметом позову по справі є гараж, що на теперішній час перебуває у власності відповідача-позивача та знаходиться у АДРЕСА_1 . З незрозумілих позивачу-відповідачу причин у названому відзиві міститься ряд пояснень з приводу квартири АДРЕСА_2 , зокрема про те, що ця квартира була придбана матір`ю відповідача-позивача ОСОБА_4 . Відповідач-позивач за весь період свого життя ніколи і ніде не працювала, не мала жодного особистого заробітку, жила за рахунок матері і родичів, а після реєстрації шлюбу зі позивачем-відповідачем жила на їхні особисті кошти, адже ще до одруження ОСОБА_2 мав певні заощадження в доларах США, так як в період з осені 1997 року і по грудень місяць 1998 року він перебував на роботі в Німеччині, звідки привіз близько трьох тисяч доларів США. В період з весни і до кінця 2000 року, позивач-відповідач теж перебував на роботі в Німеччині, та привіз близько двох тисяч доларів США. З серпня місяця 2002 року і до кінця року, ОСОБА_2 також був там на роботі, та привіз близько півтори тисячі доларів США. Позивач-відповідач набув у власність автомобіль марки ВАЗ-2106, який він продав до одруження. В 2009 році батько ОСОБА_2 - ОСОБА_9 віддав позивачу-відповідачу свій автомобіль ВАЗ-2106, який він також продав в 2011 році, уже будучи в шлюбі, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що за час їхнього шлюбу він не мав жодних заощаджень, не відповідають дійсності, та направлені на те, щоб переконати суд в тому, що гараж придбаний її матір`ю. Перебуваючи в шлюбі з відповідачем-позивачем, ОСОБА_2 - особисто не був свідком передачі ОСОБА_4 ОСОБА_1 будь-яких грошових коштів, тим більше в валюті, доларах США чи Євро. Надану суду відповідачем-позивачем розписку від її матері вважає чистою фальшю, та спробою ввести суд в оману. Позивач-відповідач може надати суду безліч таких розписок від усієї своєї родини, про те, що він нібито брав у них гроші на придбання гаража, але не ставить собі такої мети, натомість чітко заявляє, що гараж був придбаний за їхні спільні гроші. Дивним для ОСОБА_2 є те, що якщо б відповідач-позивач брала якісь гроші у своєї матері, то чому до цього часу не переоформила на неї гараж. Перебуваючи на заробітках в Ізраїлі, з жовтня 2012 по червень 2018 року позивач-відповідач постійно пересилав гроші ОСОБА_1 через Приватбанк та інші банківські установи. Всього за цей час по його підрахунках відповідач-позивач отримала понад 50 тисяч доларів США. ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що спір іде не за квартиру, а за гараж, знову вкотре фальшивить щодо довіреності від 23 квітня 2008 року, бо зазначає, що мати надала їй цю довіреність для вчинення дій щодо квартири. Власницею квартири ОСОБА_4 стала 28 січня 2004 року, а довіреність надана у 2008 році. Відповідач-позивач у вигідній для себе формі трактує зміст ст. 60 СК України, де вона зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. І далі по тексту, що суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти, або спільна праця подружжя. Тобто, якщо позивач-відповідач все життя відкладав по кілька доларів помісячно, для того щоб щось придбати, він повинен це доводити.

14 червня 2019 року судом зареєстровано письмові заперечення ОСОБА_1 на відповідь на відзив, у яких вона зазначає, що, придбавши квартиру, мама відповідача-позивача вирішила придбати біля квартири гараж, а так як гаража ще не було і його будівництво тільки планувалось, то ОСОБА_4 залишила кошти на його придбання. Щодо посилання позивача-відповідача ОСОБА_2 про відсутність працевлаштування відповідача-позивача під час їхнього шлюбу то він мабуть забув, що в шлюбі у них народились діти і вона, як мама, мала обов`язок їх доглядати. Щодо зауважень позивача-відповідача ОСОБА_2 про відсутність власного доходу, то дійсно після одруження так склались обставини, що за браком коштів відповідач-позивач просто змушена була звертатись за фінансовою допомогою до сторонніх осіб, у тому числі мами і родичів, так як чоловік сім`ї фінансово не забезпечував. До одруження ОСОБА_1 працювала і мала власний дохід. Твердження позивача-відповідача ОСОБА_2 про працю за межами України як до одруження, так і після, та отримання ним доходів у валюті та їх суми слід оцінити вкрай критично, оскільки жодних належних і допустимих доказів про такі факти ним не надано. ОСОБА_2 дуже жадібна людина і якби він мав такі кошти, і якби за них ним придбавалось хоч якесь майно, то це майно було б зареєстровано за ним. Щодо власності у ОСОБА_2 автомобілів і їх продаж відповідач-позивач заявила, що жодного відношення до таких автомобілів вона не має. В шлюбі вони автомобіля ВАЗ-2106 не придбавали. Коштів від продажу автомобілів ОСОБА_2 в сім`ю не приносив. Щодо твердження позивача-відповідача ОСОБА_2 про переоформлення гаража на маму відповідача-позивача ОСОБА_1 стверджує, що питання переоформлення гаража на маму не стояло з причини її волевиявлення. Щодо твердження ОСОБА_2 про перерахунок близько 50 000 доларів США, то є видумка позивача-відповідача, як і його доводи про надану мамою довіреність на вчинення дій щодо квартири, а не щодо гаража. ОСОБА_1 пояснює, що довіреність видана ОСОБА_4 на вчинення дій з купівлі-продажу квартири від її імені. Твердження позивача-відповідача про заробіток від підприємницької діяльності слід оцінити критично, так як ОСОБА_2 хоче видати бажане за дійсне, жодних належних і допустимих доказів ним не надано. Покликання позивача-відповідача ОСОБА_2 про заробіток поза межами трудового договору, слід також оцінити критично, так як позивач-відповідач отримував доходи - допомогу від держави як безробітний і у такому випадку наступає уже кримінальна відповідальність ОСОБА_2 , адже все це схоже на шахрайство.

01 липня 2019 року судом зареєстровано відзив позивача-відповідача ОСОБА_2 на зустрічний позов про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, в якому він зазначив, що певний період займався підприємницькою діяльністю та мав дохід. Злослівні твердження відповідача-позивача по зустрічному позову про те, що він нібито всі гроші від цієї діяльності пропив або прогуляв, не відповідають реальній дійсності, бо всі його заробітки йшли виключно на сім`ю і дітей, так як ОСОБА_1 ніколи за час перебування в шлюбі ніде ні дня не працювала. Голослівними також є твердження про збереження ОСОБА_2 в «УкрСиббанк» в сумі 7000 доларів США. Це не відповідає дійсності, бо ці гроші на рахунок поклав знайомий позивача-відповідача 08 грудня 2009 року, а вже 09 грудня 2009 року ці гроші були зняті і одразу йому повернуті. Це було зроблено для того, щоб отримати довідку з банку про наявність діючого рахунку, для пред`явлення на відкриття візи закордон. Щодо будь-яких грошових чи інших справ з громадянкою ОСОБА_3 , то позивач-відповідач зазначає, що з цією особою особисто ніколи нічого не мав. Щодо того, що нібито відповідач-позивач взяла у неї в борг гроші в сумі 12000 доларів США, то він ніколи про таке за час перебування в шлюбі не чув, жодних розписок чи коштів не бачив, і особисто ні від відповідача-позивача, ні від ОСОБА_3 їх не отримував. ОСОБА_2 вважає, що позовні вимоги по зустрічному позову є надуманими і такими, що не підлягають задоволенню.

02 липня 2019 року судом зареєстровано відповідь відповідача-позивача ОСОБА_1 на відзив, в якому вона зазначає, що відзив ОСОБА_2 побудовано на припущеннях. Жодним допустимим та належним доказом, доданим до відзиву, позивач-відповідач не доводить ні підприємницької діяльності, ні розміру доходів. ОСОБА_2 визнав наступні обставини: наявність у нього валютного рахунку та розмір вкладу в сумі 7000 доларів США; кошти в розмірі 7000 доларів США розміщені ним на рахунку в «УкрСиббанку» особисто і під час шлюбу; самостійне відчуження коштів в розмірі 7000 доларів США; самостійне розпорядження коштами в розмірі 7000 доларів США без згоди іншого члена подружжя. ОСОБА_2 заперечує отримання коштів в розмірі 12000 доларів США від гр. ОСОБА_3 . Така позиція ОСОБА_2 підлягає критичній оцінці, оскільки ним зовсім не надається відповідь як же оцінити письмовий доказ наданий до зустрічного позову - розписку від 19 березня 2011 року.

08 липня 2019 року суд задоволив клопотання відповідача-позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Парубія І.М., залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_2 , його представник, адвокат Черніцький І.Р. первісний позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили задовольнити в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Відповідач-позивач ОСОБА_1 , її представник, адвокат Парубій І.М. в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, зустрічний позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, хоча про день та час судового засідання повідомлялися належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 суду показала, що спірний гараж був придбаний за кошти її матері ОСОБА_4 , який свідок оформила на себе, однак на дівоче прізвище « ОСОБА_1 », хоча тоді перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ). Всі весільні кошти колишнє подружжя потратило на проживання. Мати свідка з 1996 року працювала за кордоном, офіційно в Греції, передавала звідти кошти. Позивач-відповідач знав про придбання гаража, на що ОСОБА_4 дала 12 тисяч євро. Спочатку передала більше шести тисяч, а решту досилала. ОСОБА_2 хотів продати спірний гараж, він не мав наміру повертати кошти мамі свідка. Коли ОСОБА_4 приїздила на Україну, то свідок написала розписку про передачу коштів на гараж. Про необхідність написання розписки дійшли спільної згоди свідок разом з матір`ю. ОСОБА_1 діяла в своїх інтересах, щоб застрахуватись на майбутнє. ОСОБА_2 знав про розписку. Розписка знаходиться у свідка, оскільки мати поїхала за кордон та не взяла її. У ОСОБА_3 свідок позичала гроші в сумі 12 тисяч доларів на купівлю автомобіля, ці кошти ОСОБА_2 повернув особисто ще в шлюбі. В Ізраїль позивач-відповідач поїхав у 2012 році, оскільки для утримання сім`ї були необхідні кошти, які ОСОБА_2 надсилав в розмірі по 300-400 доларів США щомісячно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона є бабою відповідача-позивача ОСОБА_1 по лінії матері. Її дочка, ОСОБА_4 купила відповідачу-позивачу квартиру, де вони проживали разом із ОСОБА_2 . Потім ОСОБА_1 оформила документи на будівництво гаража, але всі гроші вносив її чоловік. ОСОБА_2 не працював, ОСОБА_4 з Греції передавала їм для сім`ї кошти і посилки. Позивач-відповідач двічі пробував виїхати в Ізраїль, перший раз - не вдалося, на другий раз поїхав. ОСОБА_2 не старався для сім`ї, нічого не придбавав, бо не працював. Всі гроші, які дочка свідка ОСОБА_4 пересилала їхній сім`ї він зберігав у себе та з цих коштів заощадив для себе 7000 доларів США.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є рідною сестрою відповідача-позивача ОСОБА_1 . Свідок повідомила, що у позивача-відповідача ОСОБА_2 діти знаходяться на другому місці. Коли свідок приїздила до них в гості, він ніколи не приділяв часу дітям, ніде не працював, міг повернутися додому у нетверезому стані, увесь час погано відгукувався про дружину, часто обманював, поводився вульгарно. Свідку відомо, що ОСОБА_2 працював на ринку. Мати свідка регулярно передавала їм передачі з-за кордону, квартиру та все, що є у квартирі, де мешкала сім`я ОСОБА_1, купила її мати - ОСОБА_4 Всі кошти, які були вдома, зберігав ОСОБА_2 , однак це були кошти мами свідка. Гараж вони купили за кошти ОСОБА_4 , вона постійно їх утримувала. Про існування розписки про передачу коштів на гараж свідку нічого не відомо.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 суду показав, що з 16 листопада 2002 року він був одружений із ОСОБА_1 . Спочатку вони жили за кошти, які залишилися у них після весілля. Це було близько 3000 доларів США. Працював свідок неофіційно, у 2005-2006 роках кладовщиком сантехніки на вул . Гайовій, де отримував заробітну плату в розмірі 6000-7000 грн., а решту йому видавали у конверті. На той час свідок разом з дружиною проживав в квартирі по АДРЕСА_1 , яка належала матері ОСОБА_1 Спірний гараж був куплений за кошти сім`ї. Колишнє подружжя разом виплачувало кошти за гараж, що за адресою: АДРЕСА_1 , в доларах це було 6500 дол. США. Свідок з дружиною були вдвох присутні при укладенні договору у 2005 році. Мати відповідача-позивача ОСОБА_4 передавала їм сумки, продукти, можливо, і кошти передавала, але свідку про це невідомо. Про складення розписки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 свідку також нічого невідомо. У 2009 році ОСОБА_2 вклав 7 тисяч доларів на депозит - це були сімейні кошти, які він поставив в банк, для доказу консульству, що у нього є кошти для візи. З ОСОБА_3 свідок ніяких справ не мав та коштів не позичав у неї.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, суд встановив наступне.

З 16 листопада 2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2016 року (справа № 607/6985/16-ц) розірвано.

17 лютого 2011 року ОСОБА_5 змінив ім`я на « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданим 17 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Як вбачається з розписки від 28 січня 2004 року, ОСОБА_1 28 січня 2004 року отримала у своєї мами ОСОБА_4 кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США для придбання на її ім`я гаража біля будинку АДРЕСА_2 у забудовника «Тернопільбуд». Зобов`язалась повернути отримані кошти до 01 січня 2010 року в повній мірі у тій же валюті або еквіваленті у національній валюті України на момент повернення якщо такого гаража на її ім`я придбано не буде.

20 грудня 2005 року між ВАТ «Тернопільбуд» (Повірений) та ОСОБА_1 (Довіритель) укладено договір № 7 на дольову участь у будівництві автостоянки закритого типу багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 на 2004-2005 рік, згідно якого Довіритель доручає, а повірений приймає на себе функції «Замовника» та «Інвестора» та зобов`язується від імені та за рахунок «Довірителя» здійснити юридичні та фактичні дії, пов`язані із будівництвом Автостоянки закритого типу у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 1.3 Договору, «Повірений» зобов`язується розпочати будівництво і збудувати вищевказану автостоянку закритого типу № 14 з усіма комунікаціями у відповідності до проектно-кошторисної документації, що є невід`ємною частиною Договору і здати його в експлуатацію в першому кварталі 2005 року.

У відповідності до пункту 2.2. Договору планова вартість автостоянки № 14 проектною загальною площею 21,40 кв.м. на момент укладення Договору складає 33 125 грн., ПДВ на дату укладення Договору складає 6 625 грн., разом 38 750 грн., при цьому ПДВ нараховується за ставкою, діючою на момент виникнення податкових зобов`язань.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що «Довіритель» здійснює фінансування будівництва автостоянки шляхом перерахування коштів на поточний рахунок «Повіреного» наступним чином: 7000 тисяч гривень «Повірений» зараховує як оплату даної стоянки згідно Угоди № 1 про розірвання Договору №1 від 19 листопада 2004 року та заяви «Довірителя». Залишок вартості автостоянки «Довіритель» зобов`язується оплатити поквартально (до 10 числа наступного місяця) строком до 30 березня 2005 року. Вартість автостоянки 3 14 в сумі 39750 грн. є фіксованою і зміні не підлягає.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_8, виданого 21 серпня 2007 року виконкомом Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 є власником гаража, автостоянка закритого типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15665858, виданого 21 серпня 2007 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації».

21 серпня 2007 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на гараж АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Як слідує із записів у трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , 21 серпня 1995 року він прийнятий на роботу, згідно поданої заяви, на посаду ветлікаря, 02 листопада 1996 року звільнений з роботи, згідно поданої заяви; 22 листопада 1996 року прийнятий на роботу, згідно поданої заяви, на посаду ветлікар в колгосп «Єдність», 25 лютого 1999 року звільнений з роботи ветлікаря згідно поданої заяви; 27 лютого 1999 року прийняти в сільськогосподарське товариство «Галичина» на посаду ветлікаря, 31 грудня 1999 року звільнений з роботи згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України; 24 жовтня 2004 року йому розпочато виплату допомоги по безробіттю, відповідно до п. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;, 18 жовтня 2005 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. п. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; 04 листопада 2005 року прийнятий на роботу продавця за трудовим договором № 3800 від 04 листопада 2005 року у фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 , 01 грудня 2006 року звільнений з роботи за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін; 11 грудня 2006 року йому розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», 01 серпня 2007 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. п. 1 п. 1 ст. 31 цього Закону.

На аркушах справи № № 72 - 76 долучено записи з книги обліку доходів і витрат суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи, яка застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та звіти фізичної особи - платника єдиного податку за 2007 - 2008 роки ОСОБА_5

08 грудня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 уклали договір № НОМЕР_3 USD банківського вкладу на вимогу «Активні гроші», згідно якого ОСОБА_5 вніс (розмістив) на рахунок суму, не менше ніж 10,00 доларів США на строк зберігання з 08 грудня 2009 року до фактичної дати отримання вкладником коштів в банку. Як вбачаться з квитанції від 08 грудня 2009 року, ОСОБА_5 перерахував на рахунок № НОМЕР_3 АКІБ «УкрСиббанк» кошти в сумі 7000,00 доларів США.

Згідно розписки від 19 березня 2011 року, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 позику у розмірі 12000 доларів США, що на момент отримання позики становить в еквіваленті 95400 грн., яку зобов`язалась повернути до 19 березня 2013 року у повному обсязі та зобов`язалась оплатити позикодавцю за користування позикою кошти в сумі 1000 доларів США за один повний рік користування позиченими грошовими коштами, які зобов`язалась оплатити після повернення позичених коштів у повному обсязі, але не більше 2000 доларів США.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих Тернопільським управлінням Головного управління ДФС у Тернопільській області, ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні ДФС у Тернопільській області, Тернопільські управлінні, Тернопільській ДПІ як фізична особа-підприємець з 02 серпня 2007 по 19 червня 2007 року, 02 серпня 2007 по 10 травня 2011 року як ОСОБА_5 . Згідно поданої декларації про доходи за 3 квартал 2007 року доходу не отримував. Відповідно до поданого звіту суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи-плати єдиного податку: за 2007 рік дохід становить - 25728,00 грн., за 2008 рік - 115865,00 грн. Відповідно до відомостей декларації про доходи за 2009 рік - доходу не отримував. Згідно поданих податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2010, 2011, 2014, 2015 2016 роки - доходу не отримував. За 2012-2013 роки податкова звітність за ФОП ОСОБА_2 не подавалась.

Як вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих Тернопільським управлінням Головного управління ДФС у Тернопільській області, за період з 4 кварталу 2002 року по 3 квартал 2016 року станом на 08 травня 2019 року ОСОБА_1 не отримувала доходів.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено в пункті 23 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

У ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц., від 27.02.2019 року у справі №755/4757/16-ц.

Таким чином, ОСОБА_1 на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, що стосується гаража АДРЕСА_1 , мала б представити суду належні та допустимі докази в обґрунтування таких обставин, однак вони в матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні таких не здобуто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як встановлено судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи спірний гараж АДРЕСА_1, придбано сторонами у шлюбі. На час укладення 20 грудня 2005 року між ВАТ «Тернопільбуд» та ОСОБА_1 договору № 7 на дольову участь у будівництві цього нерухомого майна та оформлення права власності на це майно за відповідачем-позивачем у 2007 році, ОСОБА_1 не працювала, оскільки здійснювала догляд за малолітньою дочкою сторін. ОСОБА_2 , згідно записів у його трудовій книжці у цей період часу отримував допомогу по безробіттю, з листопада 2005 року по грудень 2006 року працював у фізичної особи - підприємця. Відповідно до отриманої від органів ДПС інформації у 2007 році позивач-відповідач здійснював підприємницьку діяльність та згідно поданого ним звіту суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за 2007 рік його дохід становить - 25728,00 грн. а отже спірний гараж є спільно нажитим майном подружжя та підлягає поділу на рівні частки.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, викладене, суд вважає правильним залишити спірне майно у спільній частковій власності сторін, виділивши у власність ОСОБА_2 Ѕ частину гаража АДРЕСА_1 .

Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що спірний гараж придбано за кошти її матері ОСОБА_4 , що вбачається із договору позики від 28 січня 2004 року на суму 10000 доларів США, який оформлено розпискою, то суд не ставить під сумнів чинність цього правочину, оскільки на час розгляду він не визнаний недійсним та не скасований.

Водночас, ст. 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

ОСОБА_1 отримала позику від ОСОБА_4 для придбання на ім`я останньої гаража біля будинку АДРЕСА_2 у забудовника «Тернопільбуд». Тобто, цей договір укладався не в інтересах сім`ї, що вбачається із його змісту, про те, що позивач-відповідач був обізнаний про укладення такого у розписці не зазначено.

Відтак, суд робить висновок, що вищевказаний договір позики від 28 січня 2004 року не створює обов`язку повернення коштів для ОСОБА_2 . Крім того, останній є неналежним відповідачем в частині позовних вимог відповідача-позивача про визнання отриманих від ОСОБА_4 коштів в розмірі 10000 доларів США (564959,00 грн. за курсом НБУ на 07 травня 2019 року) її, ОСОБА_1 , особистою власністю, які поділу не підлягають. Відповідач-позивач, виходячи із встановлених судом обставин, оформила позику зі своєю матір`ю не в інтересах сім`ї, і можливо має обов`язок щодо повернення боргу за договором позики перед ОСОБА_4 , яка будучи учасником справи жодних вимог про повернення боргу за договором позики до сторін чи особисто до ОСОБА_1 не заявляла. Наведене свідчить про відсутність у відповідача-позивача правових підстав для захисту своїх прав шляхом визнання отриманих за договором позики коштів особистою власністю ОСОБА_1 , так як у відповідності до вимог ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доводи відповідача-позивача про те, що оформлення нею договору пайової участі та в подальшому права власності на спірний гараж на своєї ім`я через неможливість ОСОБА_4 самостійно вчинити такі дії у зв`язку з перебуванням за кордоном суд відхиляє.Перебуваючи офіційно в Греції ОСОБА_4 могла оформити на довіреність на вчинення відповідачем-позивачем певних дій щодо оформлення правочинів чи набуття у власність майна. Про відсутність перешкод у вчиненні такого правочину свідчить копія довіреності посвідчена зав. консульським відділом Посольства України в Греції 23 квітня 2008 року, яку надала ОСОБА_4 для ОСОБА_1 .

Щодо решти вимог відповідача-позивача за зустрічним позовом, то суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 просить: визнати отримані ОСОБА_2 від підприємницької діяльності кошти в сумі 300000,00 грн. спільним майном подружжя, і поділити їх, виходячи із рівного поділу по Ѕ частині кожному, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150000,00 грн.; визнати кошти в розмірі 7000,00 доларів США, розміщені ОСОБА_2 в Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» за договором НОМЕР_3 USD від 08 грудня 2009 року спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та поділити їх, виходячи із рівного поділу по Ѕ частині кожному і як компенсацію Ѕ частини коштів стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 92735,65 грн. (7000,00 доларів США на 07 травня 2019 року становить за курсом НБУ (1 долар США = 26,4959 грн.) 185471,30 грн.); визнати кошти в розмірі 14 000,00 доларів США отримані і повернуті як позика в ОСОБА_3 за розпискою від 19 березня 2011 року спільним майном подружжя, поділивши їх, виходячи із рівного поділу по Ѕ частині кожному і як компенсацію Ѕ частини коштів стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 185 471,30 грн. (14 000.00 доларів США на 07 травня 2019 року становить за курсом НБУ (1 долар США = 26.4959 грн.) 370 942.60 грн.).

Дохід ОСОБА_2 від підприємницької діяльності та оформлення ним депозиту під час перебування сторін у шлюбі свідчить про те, що позивач-відповідач дбав про матеріальне становище сім`ї і ці кошти були витрачені на потреби сім`ї ОСОБА_1. Витрати спільних коштів за взаємною згодою, на можуть бути об`єктом розподілу спільної сумісної власності, так як вони вже не існують та не є предметом матеріального виміру. Доказів того, що позивач-відповідач використав зароблені ним кошти на власні потреби суду не надано та в судовому засіданні таких не здобуто. Особиста неприязнь колишнього подружжя не може слугувати суду обґрунтуванням підставності доводів ОСОБА_1 .

Також не підлягають до задоволенню зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спільним майном подружжя позики в сумі 14000 доларів США та стягнення Ѕ частини коштів, отриманих в якості позики в ОСОБА_3 за розпискою від 19 березня 2011 року, оскільки доказів того, що вказані кошти були отримані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, за згодою позивача-відповідача та витрачені на потреби сім`ї судом не здобуто. Крім того, за показами свідка ОСОБА_1 ці кошти ОСОБА_2 повернув особисто ще в шлюбі.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

Судові витрати підлягають вирішенню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності - задовольнити.

Виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ частину гаража АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1650,20 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач-відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Треті особи:

ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ; зареєстрована та проживає АДРЕСА_5, адреса для листування: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ; місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська