Постанова

Іменем України

27 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 712/7548/17

провадження № 61-11704св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратура Черкаської області, Катеринопільський районний суд Черкаської області, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги заступника прокурора Черкаської області та Головного управління Національної поліції в Черкаській області на постанову Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Новікова О. М., від 25 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Катеринопільського районного суду Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої органами досудового слідства, прокуратури та суду.

Позовна заява мотивована тим, що 06 березня 2012 року він був затриманий працівниками Катеринопільського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, до нього були застосовані незаконні методи дізнання і він був вимушений зізнатися у скоєнні злочину. 08 березня 2012 року у важкому стані він був доставлений у лікарню, а 12 березня 2012 року йому була проведена операція на серці. У подальшому від своїх показань відмовився. Вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 30 липня 2014 року він був засуджений за частиною четвертою статті 185 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2016 року, вказане кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю достатніх доказів доведення його вини у скоєнні злочину. Під слідством і судом перебував 57 місяців.

У зв`язку із незаконним притягнення його до кримінальної відповідальності просив суд стягнути за рахунок державного бюджету на його користь 300 000 грн моральної шкоди і 25 000 грн витрат на надання юридичної допомоги.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у складі судді Пироженка В. Д. від 29 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 у процесі досудового розслідування шляхом самообмови перешкоджав з'ясуванню інстини і цим сприяв незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, а тому відповідно до частини четвертої статті 1176 ЦК України не має права на відшкодування.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2017 року та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 . 237 211 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач незаконно перебував під слідством та судом протягом 57 місяців, відносно нього закрито кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів його винуватості у вчиненні злочину, а тому у нього виникло право звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При цьому суд вважав за можливе стягнути моральну шкоду у розмірі 212 211 грн та 25 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводи

У касаційних скаргах, поданих у лютому 2018 року до Верховного Суду, заступник прокурора Черкаської області та Головне управління Національної поліції в Черкаській області просять скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області мотивована тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 складений Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, а тому висновок суду щодо неправомірності дій Головного управління Національної поліції в Черкаській області є безпідставним. За відсутності вироку щодо притягнення до кримінальної відповідальності працівників міліції, які проводили досудове розслідування, висновок суду апеляційної інстанції про самообмову позивача є необґрунтований.

В обґрунтування касаційної скарги заступника прокуратури Черкаської області заначено, що ОСОБА_1 у процесі досудового розслідування шляхом самообмови перешкоджав з`ясуванню істини і цим сприяв незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, а тому відповідно до частини четвертої статті 1176 ЦК України не має права на відшкодування.

Відзив на касаційну скаргу

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області, який мотивований безпідставністю доводів касаційної скарги та законністю й обґрунтованістю постанови апеляційного суду.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 05 березня 2018 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою прокуратури Черкаської області, а ухвалою суду від 16 травня 2018 прийнято до провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 березня 2012 року ОСОБА_1 був затриманий працівниками Катеринопільського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області і, будучи допитаний як підозрюваний, 08 березня 2012 року дав показання про скоєння ним злочину.

В подальшому після надання ОСОБА_1 медичної допомоги, він свої показання змінив і не визнав свою вину у вчиненні злочину як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні.

Із 08 березня до 11 березня 2012 року позивач знаходився на лікуванні в терапевтичному відділенні Катеринопільської центральної районної лікарні, а 14 вересня 2012 року - був визнаний інвалідом II групи.

Вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 30 липня 2014 року позивач був засуджений за частиною четвертою статті 185 КК України до 6 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито в зв`язку з невстановленням достатніх доказів доведеності його винуватості.

Під слідством і судом ОСОБА_1 перебував 57 місяців, йому було встановлено запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час порушення кримінальної справи) (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінальної справи за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття відносно нього кримінальної справи за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

При визначені розміру морального відшкодування, суд апеляційної інстанції, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством і судом 57 місяців, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 212 211 грн, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Визначений судом апеляційної інстанції розмір моральної шкоди узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Посилання касаційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області про недоведеність протиправності дій органів досудового слідства під час перебування позивача під слідством, та як наслідок відсутність підстав для відшкодуванню шкоди останньому - безпідставні, оскільки незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі.

Аргументи касаційної скарги щодо відсутності доказів неправомірності дій саме працівників Головного управління Національної поліції в Черкаській області, а отже і відсутність підстав для покладення відповідальності на цей орган досудового розслідування, є безпідставні, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено коло осіб, неправомірні дії чи бездіяльність яких породжує у позивача право на відшкодування шкоди незалежно від того, діями якого саме органу досудового слідства цю шкоду завдано.

Доводам касаційної скарги заступника прокурора Черкаської області щодо перешкоджання ОСОБА_1 у процесі досудового розслідування з`ясуванню істини шляхом самообмови і сприяння незаконному притягненню до кримінальної відповідальності судом апеляційної інстанції була дана належна правова оцінка, зокрема зазначено про відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували добровільну та завідомо неправдиву самообмову позивача, а отже і відсутність передбачених частиною четвертою статті 1176 ЦК України підстав, що виключають відшкодування йому шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги прокуратури Черкаської області та Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

В. В. Яремко