Справа № 462/8111/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Ящук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивачка у грудні 2018 року звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 4 березня 2017 року, в якому дітей не мають. Однак спільне життя у них не склалось, так як між ними немає взаєморозуміння, виникали сварки, з квітня 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, а тому просить формально існуючий шлюб розірвати.

Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, проте подали до суду заяви, в яких просять позов задовольнити та розглядати справу без їх участі, що суд вважає за можливе.

Відповідач у судове засідання не зявився, проте подав до суду відзив, в якому зазначив, що подружнє життя з позивачкою не склалося, з квітня 2018 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, переконаний, що їх сімя розпалася і примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Також просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України.

Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений один із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 4 березня 2017 року, в якому дітей не мають.

Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, з квітня 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача так і відповідача.

Крім того, задовольняючи позов ОСОБА_1, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритись не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, керуючись ст.ст. 109-112 СК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 /Левченко/ ОСОБА_3, укладений 4 березня 2017 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №413.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн. 80коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя: