САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1298/16-ц
Провадження №2-п/726/3/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Осипчук Ю.М., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Чернушки Й.І., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В позові посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 20.11.2007 року уклали кредитний договір № CVHMAE00000031, згідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 9054,47 долар США на термін до 19.31.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Вказує на те, що позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №СУНМАЕ00000031.

В позові вказує на те, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18.07.2016 року має заборгованість 8928,04 доларів США, що за курсом 24,80 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.07.2016 року складає 221415,39 грн., яка складається з наступного: 7336,96 доларів США - заборгованість за кредитом; 1405,32 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 185,76 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 32191,06 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на їхню користь заборгованість за кредитним договором № CVHMAE00000031 від 20.11.2007 року у розмірі 8928,04 доларів США, що за курсом 24,80 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.07.2016 року складає 221415,39 грн. та судові витрати у розмірі 3321,23 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 Т ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в яких зазначила, що станом на даний час позивачем відновлено нарахування процентної ставки за отриманим кредитом на першопочатковому рівні (п. 7.1 кредитного договору), тобто 1 % в місяць або 12 % річних за увесь строк кредитування з 01.11.2008р. по 20.11.2012 року (19.11.2012 року- закінчення строку на який видано кредит п.7.1. кредитного договору).

Крім того, у зв`язку з помилковим зарахуванням коштів від реалізації автомобіля відповідача спершу його рідному брату, позивачем було виправлено дану помилку в ході розгляду даної справи та здійснено виправні (корегуючі) проводки по заборгованості ОСОБА_2 , що підтверджено меморіальними ордерами від 03.07.2019 року. Після здійснення виправних проводок заборгованість відповідача також змінилася, оскільки перерахунок здійснено починаючи з травня 2010 року, що вплинуло на всі складові заборгованості.

У зв`язку із зазначеним вище сума заборгованості по отриманому кредиту змінилася в сторону зменшення і становить 8726,72 дол. США станом на дату подачі даного позову 18.07.2016 року та складається із таких складових:

- 7336,96 дол. США - заборгованість за кредитом;

- 1069,84 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 319,92 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 193,96 дол. США - заборгованість по пені.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №CVНМАЕ00000031 від 20.11.2007 року у розмірі 8726,72 дол. США яка складається : 7336,96 дол. США - заборгованість за кредитом; 1069,84 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 319,92 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 193,96 дол. США - заборгованість по пені.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, подали письмові пояснення, в яких зазначили, що останній платіж на погашення кредиту здійснений відповідачем 27.08.2008 року в той же час, із позовом про захист своїх прав позивач звернувся у серпні 2016 року, тобто із пропуском строку позовної давності, тому вони просять застосувати наслідки пропуску позовної давності.

Також відповідач пояснив, що він звернувся до Приватбанку, щоб придбати вживаний автомобіль, який реалізовувався позивачем, підписав в банку Біржову угоду про купівлю транспортного засобу у ОСОБА_6 , (при цьому останнього він ніколи не бачив), кредитний договір, договір застави, договори страхування, довідку про повний розрахунок з ОСОБА_6 , всі вказані документи також підписувались працівниками банку. До 27.08.2008 року він сплачував платежі по кредиту. Після цього, він не зміг вчасно платити і банк в 2009 році забрав машину з території СТО, де знаходився транспортний засіб. Ніяких документів при цьому представники служби безпеки банку, які вилучити автомобіль, йому не надали. Повідомили, що з врахуванням раніше сплачених платежів та вартості вилученного автомобіля, він вже нічого банку не винен. Через деякий час він звернувся в банк та на їх вимогу надав доручення на продаж вилученного автомобіля, при цьому в дорученні зазначив вимогу реалізації автомобіля за ціною не нижче оцінки незалежного експерта. До кінця 2018 року він не знав, що банк має до нього претензій, що банк реалізував його транспортний засіб без оцінки незалежного експерта за символічну суму. Щодо незаконного вилучення у нього автомобіля звернувся до правоохоронних органів на дії працівників банку, у звязку з чим внесені відомості до реєстру досудових розслідуван та ведеться слідство. Просить в позові банку відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.11.2016 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору № CVHMAE00000031 від 20.11.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, відповідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 9054,47 долар США на термін до 19.31.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Судом встановлено, що згідно заяви про видачу готівки від 20 листопада 2007 року ОСОБА_2 отримав 6812 дол. США.

Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти на строк з 20.11.2007 року по 19.11.2012 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії (далі «Кредит» у розмірі 9054,47 дол. США. на наступні цілі : 6825,00 дол. США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,77 дол США для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2. на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №CVHMAE00062025 від 20.11.2007р, договором особистого страхування № CVHMLK00062026 від 20.11.2007 року на строк до 19.11.2008 року у сумі 336,33 дол. США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 204,75 дол. США та у розмірі 1681,62 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку передбачених п.п. 2.1.3.,2.2.7. даного договору, зі сплатою та користування Кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового мотінорингу, згідно п.6.2 даного Договору.

Судом встановлено, що згідно договору застави рухомого майна в забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за Кредитном договором Заставодавець надав заставу Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що згідно біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний номер № 748637 продавець з ОСОБА_6 продав ОСОБА_2 автомобіль марки Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 за 10 (десять) гривень (ціна договірна).(а.с.138-139). Згідно заяви про повний розрахунок від 20.11.2007 року ОСОБА_2 виплатив грошову суму у розмірі 6825 дол. США борг по оплаті вартості автомобіля марки Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 . Згідно договору купівлі- продажу від 20.11.2007 року.

Судом встановлено, що згідно листа територіального сервісного центру 7341 від 31.01.2019 року за гр. ОСОБА_2 був зареєстрований транспортний засіб Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 в період з 16.11.2007 року по 21.05.2009 року, згідно листа територіального сервісного центру 7341 від 17.04.2019 року транспортний засіб Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 було знято з обліку для реалізації 21.05.1999 року згідно доручення ВМС № 384479 виданого 04.03.2009 року.

Судом встановлено, що згідно меморіального ордеру № 1 від 05.04.2015 року ОСОБА_2 видано 861, 96 дол. США, 340,56 дол. США., згідно меморіального ордеру № 142037336 від 03.07.2019 року ОСОБА_2 видано 2354,75 дол. США., 5811,59 дол. США.

Судом встановлено, що згідно витягу із службової записки банку № НМ0.0.0.0./1-3551 від 27.04.2015 року про перерахунок по договору, ОСОБА_2 оформив кредит на авто по договору CVHMAE00000031 від 20.11.2007 року, застава - автомобіль Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 . Дане авто було вилучене у боржника і реалізовано 07.05.2010 року покупцю ОСОБА_7 згідно встановленої у банку процедури реф. угоди Z0951РВ1000006. Кошти від продажу автомобіля Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 . на рахунок боржника ОСОБА_2 не поступили. У результаті розгляду даного питання було встановлено, що помилково кошти від реалізації авто Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 . у сумі 29202,00 грн (3557,21 дол. США по діючому курсу) були зараховані 11.05.2010 на рахунок ОСОБА_2 (його брат), у якого також кредит на аналогічне авто Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_4 . Через це виникла помилка у зміні статусу.

Судом встановлено, що згідно довіреності від 04.03.2009 року ОСОБА_2 уповноважив працівників банку ОСОБА_8 або ОСОБА_9 продати за ціну не нижче оцінки незалежного експерта належний йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 виданого ВРЕВ для обслуговування м.Чернівці при ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області 16.11.2007 року автомобіль марки Renault модель Kangoo VF1FC0DAF21268177 д.н.з. НОМЕР_2 . (а.с.173)

Судом встановлено, що протокольною ухвалою суду від 27.04.2019 року у позивача було витребувано всі документи щодо реалізації банком автомобіля Renault Kangoo 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , ухвалами суду від 27.05.2019 року та від 22.10.2019 року ставилися аналогічні вимоги перед банком. Проте надані докази банком не надані, з пояснень представника банку в судовому засіданні встановлено, що зазначених документів у банку немає.

Отже, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за цим кредитним договором позивач долучив до позовної заяви тільки розрахунок заборгованості, який відповідачем не визнається.

Таким чином, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вказаного, позивач зобов`язаний довести суму заборгованності відповідача за кредитним договором та, відповідно, виконання умов довіреності від 04.03.2009 року ОСОБА_2 щодо продажу банком за ціну не нижче оцінки незалежного експерта належний йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 автомобіль.

Відповідачем заявлено клопотання про витребування доказів від позивача щодо підтвердження ціни проданного за його дорученням автомобіля, а також оцінку незалежного експерта щодо ціни на вказаний автомобіль.

Позивачем зазначені докази суду не надані.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем поставлено під обгрунтований сумнів суму заборгованності по данному договору, а позивачем не надано доказів на виконання ухвали суду, розрахунок заборгованності не може братись судом до уваги.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази немають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем вз`ятих на себе за договором грошових зобов`язань, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази по справі в їх сукупності, суд визнає заперечення відповідача обґрунтованими, оскільки позивач не довів виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати на користь позивача суми заборгованості за цим договором, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім цього, аналіз положень глави 19 ЦК України «Позовна давність» дає підстави для висновку, що правові наслідки спливу позовної давності у вигляді відмови у позові можуть застосовуватися лише у тих випадках, якщо доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи неоспорювалось, суд повинен відмовити в позові не з підстав спливу позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

А тому за вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, сплачені судові витрати залишити за позивачем КТ КБ «Приватбанк».

керуючись ст.ст. 12, 19, 76, 77, 81, 89, 95, 141, 175, 258,259, 263 -265, 351-355 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 626, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CVHMAE00000031від 20.11.2007 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30-ти з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Л. В. Байцар