Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2019 Справа №607/1264/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Мотиль Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №004-19520-041213 від 04 грудня 2013 року ,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 56 190 грн. 60 коп., яка складається із: 38 190, 60 грн. - прострочене тіло кредиту, 18 000 грн. - заборгованість за комісіями, а також 1 600 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 04.12.2013 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування Банком, Пропозиції Клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №004-19520-041213, за якою встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 50 000, 00 грн. Для погашення кредиту Банком відкрито відповідачу рахунок № НОМЕР_1 . Відповідач скористався кредитною лінією, проте в порушення вимог, встановлених угодою, припинив виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що у позові ПАТ «Дельта Банк» посилається на договір №004-19520-041213 від 04.12.2013 року (кредитний договір), як на правову підставу стягнення коштів з ОСОБА_1 , однак вважає, що спірний кредитний договір не є укладеним (не чинний), оскільки згідно діючого законодавства, Позичальник повинен був бути повідомлений перед підписанням кредитного договору про умови кредитування, а у кредитному договорі повинно бути зазначено, в тому числі, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Відсутність в умовах спірного правочину вище зазначених застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин Позичальника, значно погіршує його становище, що є недопустимим. Зазначені вимоги, є визначеними законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту та являються необхідними і обов`язковими для такого виду договорів. Позивач при укладанні кредитного договору з позичальником, не здійснив належно детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості; не визначив належно реальну процентну ставку; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді; не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням. Вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. Крім цього, зазначив, що у матеріалах справи відсутні посилання на належні та допустимі докази, які доводять виконання Позивачем зобов`язань за Кредитним договором, тобто, які підтверджують надання банком кредиту та розмір заборгованості по кредитному договору. Оскільки, предметом розгляду справи є встановлення факту виконання сторонами кредитного договору, доводи сторін базуються на твердженнях та запереченнях щодо проведення банківських та господарських операцій, наявності чи відсутності розміру заборгованості за розрахунками, відтак єдино допустимими доказами є первинні бухгалтерські документи, згідно приписів ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відтак, факт виникнення та наявності заборгованості по кредитному договору доказується виключно первинними бухгалтерськими документами. Доказів, які підтверджують надання кредитних коштів та розмір заборгованості по кредитному договору Позивачем не надано. Також, із доданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути з ОСОБА_1 комісію у сумі 18 000 грн. за обслуговування кредитного ліміту. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Зазначає, що нарахування позивачем ОСОБА_1 комісій за обслуговування кредитного ліміту суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Представник ПАТ «Дельта Банк» подала суду письмові пояснення, у яких зазначила про те, що твердження відповідача про те, що кредитний договір не є укладеним, не відповідає дійсності. Жодних позовів, про визнання кредитного договору 004-19520-041213 нечинним, чи недійсним позичальник не подавав, а лише зазначає про не укладеність договору, як припущення. При цьому, судом не встановнено факту нечинності чи не дійсності правочину. Договір є чинним, сторони дійшли всіх істотних умов договору та скріпили підписами. При укладенні кредитного договору № 004-19520-041213, позичальник отримав примірник заяви, тарифів та правил. Отримання підтверджується підписом на заяві, тарифах. У пункті 9 заяви №004-19520-041213 зазначено «Підтверджую, що отримав від банку примірник Правил та Тарифів в дату підписання мною цієї Пропозиції, що підтверджується моїм підписом внизу цієї пропозиції». Позичальник ознайомившись з даною Заявою № 004-19520-041213 погодився, щодо всіх положень і засвідчив це своїм підписом. Позичальник ознайомився з умовами надання кредитної карти у якій детально розписано умови кредитування та поставив свій підпис в рядку з умовами ознайомлений. Відповідно до п. 1.4 Тарифів - плата за обслуговування кредитною ліміту становить 3% в місяць від суми ліміту, та сплачується щомісячно. Відповідно до п. 2.3 заяви №004-19520-041213 ліміт кредитної лінії становить 50 000, 00 грн. Плата за обслуговування становить 1 500,00 грн. в місяць. Інших щомісячних нарахувань не передбачено. Жодних несправедливих умов у даному договорі не має, змін умов банком не проводилася, встановлено єдину плату за користування кредитом у розмірі 1 500, 00 грн. в місяць. Пункт 1.4 Тарифів не підпадає під поняття несправедливих умов, так як не порушує принцип добросовісності, не має інших нарахувань, не призводить до істотного дисбалансу сторін (плата є незмінною 1 500,00 грн. в місяць, є помірною платою за отримання кредиту в сумі 50 000, 00 грн. на яку погодився позичальник підписавши договір). Також, відповідач отримав кредит у сумі 50 000.00 грн. (враховуючи плату за зняття готівки), повернув лише 30 300.00 грн., не повернув того, що отримав від банку. Заборгованість відповідача підтверджена розрахунком заборгованості, який містить суми зняття, суми погашення та суми нарахувань комісії. Відповідач не оспорює суму заборгованості та сам посилається на дані розрахунку. Банком надано пакет документів, який підтверджує укладення договору, зміст правочину, умови нарахування та погашення боргу та розрахунок боргу, які є достатніми доказами для встановлення факту наявності заборгованості та її стягнення. Просить позовні вимоги задовольнити у повному розмірі.

01 листопада 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області проведено підготовче судове засідання за наслідками якого справу для розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, зазначивши у позові про слухання справи у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У задоволенні позову просить відмовити. Зазначив, що відповідач кредитних коштів у розмірі вказаному позивачем не отримував, будь-які борги перед позивачем у нього відсутні, а докази, які б підтверджували обставини отримання відповідачем кредиту у розмірі зазначеному ним, позивачем суду не надано.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Як вбачається із змісту заяви №004-19520-041213 від 04.12.2013 року, підписану відповідачем та представником позивача, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитну угоду, шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.5 частини 2 вищевказаного договору, Банк відкриває ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні.

Згідно п. 2.3 частини 3 Договору, Банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі: 50 000, 00 грн.

Згідно п. 1 частини 3 Договору, обслуговування Карткового рахунку здійснюється у відповідності до Тарифів, що є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 2.1. частини 3 Договору передбачено, що моментом прийняття (акцепту) Банком пропозиції, щодо укладення Договору, а отже моментом укладання Договору на умовах, описаних в Пропозиції та Правилах, вважатиметься дата підписання Банком даної Пропозиції та скріплення її печаткою.

Позивачем у підтвердження своїх позовних вимог надано суду Тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Готівочка 2013» у якому зазначено послуги та операції банку, їх тарифи та умови сплати.

Крім цього, позивачем також надано копію Умов та правил надання кредитної картки Тарифний пакет «Готівочка 2013», проте без дотримання вимог ч.2 ст.95 ЦПК України, тобто без належного засвідченої копії або ж надання оригіналу.

Згідно представленого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» Договору №004-19520-041213 від 04 грудня 2013 року станом на 29.11.2017 року становить 56 190,60 грн., яка складається із: 38 190, 60 грн. - прострочене тіло кредиту, 18 000 грн. - заборгованість за комісіями.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» кредитна лінія - це вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно вказаної норми зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів, можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою банку у визначенні цього Закону. Умова договору, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згод на кредитного договору тощо). Комісія нарахована банком за дії з обслуговування кредитного ліміту, включаючи надання послуг інформування держателя про зміну кредитного ліміту у вигляді надсилання виписок, тобто за дії які вчиняються банком на власну користь, є не законним.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Відповідно до частини другої цієї статті права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №1254, яке було чинним на час виникнення кредитних правовідносин, виписки з особових рахунків клієнта є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Це саме передбачено у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75.

Таким чином, суд вважає, що виконаний банком розрахунок заборгованості суд вважає не належним доказом, який би доводив обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Інші підстави та причини виникнення заборгованості у відповідача позивачем суду надано не було.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року (справа № 161/16891/15-ц).

Так, перелік касових (первинних) документів при проведенні касових операцій банків з клієнтами передбачений ч.1.1 гл. 4.1 розділу ІІІ «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174, чинної на момент звернення з позовною заявою.

До таких касових документів належать заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, квитанція про прийняття на інкасо банкнот іноземних держав, квитанція про приймання до сплати на інкасо чеків в іноземній валюті, рахунки на сплату платежів, а також квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою.

Таким чином, кожна операція (дія) банку повинна підтверджуватися певними документами бухгалтерського обліку.

Відсутність первинних бухгалтерських документів про розмір видачі кредитних коштів ОСОБА_1 , за наявності заперечень його представника про це, унеможливлює визначення судом розміру заборгованості та її наявність взагалі.

Позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обставин надання кредитних коштів ОСОБА_1 надано не було, не встановлено цього і в судовому засіданні. Суд не може вважати доведеним такий факт на підставі наявного розрахунку, оскільки на припущенні судове рішення будуватися не може. Не є таким доказом, на думку суду, надані позивачем заява №004-19520-041213 підписана представником позивача та відповідачем, оскільки нею лише підтверджено намір відповідача відкрити поточний рахунок, операції за яким можна здійснювати з використанням платіжних засобів, встановити ліміт кредитної лінії та рахунку, прийняття банком пропозиції щодо укладення договору. Не можуть бути таким доказом на думку суду й Тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Готівочка 2013», оскільки не підтверджують розмір кредитних коштів, які отримав відповідач, а також суму наявного боргу, а лише встановлюють плату за послуги банку.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Таким чином, розглянувши матеріали даної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, із наведених підстав. Крім цього, суд також наголошує, що нарахування банком комісії відповідачу у розмірі 1800 грн. за обслуговування кредитного ліміту, суд вважає не законними в силу вимог ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до положень якої кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі, тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, а такожп.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 76, 81, 82, 141, 263, 265 ЦПК України, ст..626, 526, 530, 1054, 1069 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.9 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №004-19520-041213 від 04 грудня 2013 року відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан