Справа № 462/6618/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

за участю секретаря Шморгун Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачка у жовтні 2019 року звернулася у суд з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що їй, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 , що підтведжується свідоцтвом № НОМЕР_1 про право власності на квартиру від 30.12.1996 року, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів. У вказаній квартирі зареєстровано четверо осіб: співвласники - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також з 2003 року зареєстрований зять ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Між тим, у 2004 році відповідач добровільно залишив спірне житло і з того часу в спірній квартирі не появляється та не приймає участі в утриманні такої. Зазначила, що перешкод в користуванні спірною квартирою відповідачу ніхто і ніколи не чинив. За наведеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала суду заяву, в якій просить позов задовльнити та розглядати справу у її відсутність та у відсутність її представника, що суд вважає за можливе.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій позов визнав, зазначивши, що дійсно постійно проживає у Республіці Польща, а тому не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Також у заяві просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Судом встановлено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 45,10 кв.м, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_4 про право власності на квартиру від 30.12.1996 року, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів /а.с.8/.

З довідки з місця проживання та склад сім`ї і прописки ЛКП «Левандівка» №5194 від 07.10.2019 року /а.с.13/ вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що у 2004 році відповідач добровільно залишив вказану квартиру і з того часу у спірній квартирі не проживає та не приймає участі в утриманні такої.

Дане стверджується матеріалами справи, зокрема заявою відповідача ОСОБА_6 від 27.12.2019р. (а.с.33) та актами ЛКП «Левандівка» за №824 від 06.10.2015 року, №59 від 21.02.2019 р., №156 від 17.04.2019 р., №314 від 08.08.2019 року, №495 від 13.11.2019 /а.с.9-12, 27/.

Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідач з 2004 року не користується спірним житловим приміщенням без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні таким йому ніхто і ніколи не чинив.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Однак, за правилами ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач з 2004 року не користується без поважних причин спірною квартирою, тобто понад визначений ст.405 ЦК України термін, протягом якого за ним зберігалося право на користування спірним житловим приміщенням, не виписався із такого, чим створює позивачці перешкоди у здійсненні нею свого конституційного права власності на спірне житло, яким вона вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд та приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивачки 768,40 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 405 ЦК України суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортні дані: Серія НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 03.01.2020 р.

Суддя