ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/823/19 Справа № 205/171/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні і розпорядженні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку і виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні і розпорядженні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку і виселення.

Позов мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 8 грудня 2017 року позивачу належить квартира АДРЕСА_2.

В спірній квартирі на теперішній час зареєстрований та проживає відповідач, який проживав в цій квартирі зі згоди матері позивача ОСОБА_3, якій за життя ця квартира належала, і після смерті якої позивач її успадкував. До кола членів сім'ї позивача відповідач не входить.

ОСОБА_1 має намір у встановленому законом порядку зареєструвати своє місце проживання за адресою вказаної квартири та проживати в ній разом зі своєю родиною, а наявна реєстрація відповідача і його проживання в цій квартирі перешкоджає позивачу у здійсненні вільного користування належним йому майном.

Крім того, позивач не має можливості потрапити до квартири, оскільки відповідачем було замінено замки, а дублікату ключа позивач не має. Відповідач, проживаючи в квартирі, неналежним чином здійснює оплату комунальних послуг, про що свідчать наявні заборгованості. Позивач у своєму позові та представник позивача у ході судового засідання, просили суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_2; усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні спірною квартирою шляхом заняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою квартири та шляхом виселення його з вказаної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач правомірно набув право на користування житловим приміщенням та суд, застосовуючи принцип верховенства права, не може позбавити його права користуватися квартирою, оскільки це призведе до порушення його прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини, які мають значення для справи, та зміст спірних правовідносин, які виникли між сторонами, внаслідок чого не застосовано законодавство, яке підлягало застосуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2017 року, яке було посвідчено державним нотаріусом Другої дніпровської держнотконтори і зареєстровано в реєстрі за № 1-699, ОСОБА_1 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Згідно довідки № 1386 від 3 лютого 2015 року за адресою: АДРЕСА_2, значиться зареєстрованим ОСОБА_2 (а.с. 5), який зареєстрований та проживає за цією адресою до теперішнього часу.

Відповідач 12 грудня 1996 року був зареєстрований у спірній квартирі зі згоди ОСОБА_3, та проживав у цій квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що відповідач правомірно набув право на користування житловим приміщенням, суд, застосовуючи принцип верховенства права, не може позбавити його права користуватися квартирою, оскільки це призведе до порушення його прав.

Колегія суддів не може у повній мірі погодить з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивачем доведено, що йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України №6-158цс14.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач не є членом сім'ї позивача ОСОБА_1, який успадкував квартиру після смерті своєї матері.

Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 не був членом сім'ї ОСОБА_3 (мати позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про це останній також зазначив і в суді апеляційної інстанції.

Проте суд першої інстанції, враховуючи відсутність доказів того, що відповідач був членом сім'ї колишнього власника, не звернув уваги на вищевикладене.

Що стосується позовних вимог то вони підлягають частковому задоволення, оскільки позбавлення права на проживання в квартирі є похідним від виселення, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову з зазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні і розпорядженні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку і виселення - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_2, ОСОБА_4, яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-699 шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко