Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1009/18 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 47 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/1009/18 за позовом заступника прокурора Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування рішення про державну реєстрацію, повернення земельних ділянок,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 03 жовтня 2018 року суддею Грубіяном Є.О. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 05 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року заступник прокурора Житомирської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави, у якому просив: визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - ГУ Держгеокадастру) № 6-1068/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1069/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1070/14-16-СГ від 01.04.2016, №6-1071/14-16-СГ від 01.04.2016, №6-1072/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1073/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1075/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1076/14-16-СГ від 01.04.2016 про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою про відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих на території Туровецької сільської ради Житомирського району Житомирської області загальною площею 100,2802 га; визнати незаконними та скасувати накази ГУ Держгеокадастру № 6-4524/14-16-СГ від 06.12.2016, № 6-4528/14-16-СГ від 06.12.2016, № 6-4525/14-16-СГ від 06.12.2016, № 6-5793/14-17-СГ від 11.09.2017, № 6-5792/14-17-СГ від 11.09.2017, № 6-5791/14-17-СГ від 11.09.2017, № 6-4527/14-16-СГ від 06.12.2016, №6-4526/14-16-СГ від 06.12.2016, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1, загальною площею 90,8364 га, що розташовані на території Житомирського району, за межами населених пунктів Туровецької сільської ради; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок №678/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 6,0407 га, № 677/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 4,3224 га, № 674/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 2,4153 га, № 56/57-17-ДО від 26.10.2017 на площу 2,1425 га, № 57/57-17-ДО від 26.10.2017 на площу 22,5065 га, №53/57-17-ДО від 26.09.2017 на площу 42,3551 га, № 675/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 7,7828 га, № 676/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 3,2711 га, які укладені між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Туровецької сільської ради Житомирського району Житомирської області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про інше речове право 18638535 від 14.01.2017, 18639579 від 14.01.2017, 18642455 від 14.01.2017, 23139289 від 28.10.2017, 23140442 від 28.10.2017, 23138605 від 28.10.2017, 18644488 від 14.01.2017, 18645517 від 14.01.2017 щодо згадуваних договорів оренди землі; зобов'язати ОСОБА_1 повернути ГУ Держгеокадастру земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8 загальною площею 90,8364 га, які знаходяться на території Туровецької сільської ради Житомирського району Житомирської області. В обґрунтування позову зазначив, що спірні земельні ділянки надані в оренду ОСОБА_1 із порушенням вимог чинного земельного законодавства та всупереч законодавчо встановленому порядку набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, внаслідок чого останній, будучи головою вже існуючого фермерського господарства набув права на ці земельні ділянки поза процедурою проведення земельних торгів.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове - про задоволення позову прокурора та вирішити питання розподілу судових витрат.

На думку прокурора суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки накази про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою прийнято ГУ Держгеокадастру у порушення вимог ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство». Зокрема, доказів наявності у ОСОБА_1 транспортних засобів, відповідної освіти та досвіду роботи у сільському господарстві надано не було; останнім не обґрунтовано розміри земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, можливості їх обробітку. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_1 на час подання заяв вже займався фермерським господарством та був засновником і керівником ФГ «Польовик». Судом не надано оцінку доводам прокурора про невідповідність вимогам закону заяв ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оцінку діям ГУ Держгеокадастру щодо додержання вимог ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», зокрема щодо необхідності перевірки доводів заявника, пересвідчення у дійсності його волевиявлення, надання оцінки обставинам і відомостям, зазначених у заяві. Судом також не враховано, що можливість передачі земельних ділянок державної форми власності для ведення фермерського господарства юридичним особам, тобто після створення громадянином фермерського господарства та його державної реєстрації без проведення земельних торгів діючим законодавством не передбачена. Крім того, судом залишено без уваги пояснення представника ГУ Держгеокадастру, який зазначив, що заяви ОСОБА_1 розглядалися в порядку, визначеному ст. 123 ЗК України, а не ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Тому, вважає, що накази ГУ Держгеокадастру є незаконними, а відповідні договори оренди земельних ділянок підлягають визнанню недійсними.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи представник ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_1 (а.с. 2, 7 т. 2) в судове засідання не з'явились, надіслали відзиви на апеляційну скаргу, у яких просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на її безпідставність, додержання вимог законодавства під час надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства, відсутність у прокурора права на звернення до суду з даним позовом. Крім того, просили розглядати справу в суді апеляційної інстанції без їх участі.

Заслухавши пояснення прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що спірні земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів Туровецької сільської ради Житомирського району та області.

23.03.2016 ОСОБА_1 подав до ГУ Держгеокадастру заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею: 6,0407 га, 4,3224 га, 2,4153 га, 2,1425 га, 22,8575 га, 45,000 га, 9,9999 га, 7,5019га з правом передачі їх в оренду для ведення фермерського господарства на території Туровецької сільської ради Житомирського району (а.с.19, 23, 27, 31, 35, 39, 43, 47 т. 1). До кожної із заяв надав копію паспорта, викопіювання з бажаним місцем розташування земельної ділянки та довідку Туровецької сільської ради Житомирського району Житомирської області, відповідно до якої ОСОБА_1 протягом трьох років на території сільської ради займається фермерським господарством (а.с. 51-53 т.1).

Наказом ГУ Держгеокадастру № 6-1068/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1069/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1070/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1071/14-16-СГ від 01.04.2016, №6-1072/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1073/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1075/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1076/14-16-СГ від 01.04.2016 ОСОБА_1 надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих на території Туровецької сільської ради Житомирського району Житомирської області загальною площею 100,2802 га (а.с. 11-18 т. 1).

Наказами ГУ Держгеокадастру № 6-4524/14-16-СГ від 06.12.2016, № 6-4528/14-16-СГ від 06.12.2016, № 6-4525/14-16-СГ від 06.12.2016, № 6-5793/14-17-СГ від 11.09.2017, № 6-5792/14-17-СГ від 11.09.2017, № 6-5791/14-17-СГ від 11.09.2017, № 6-4527/14-16-СГ від 06.12.2016, №6-4526/14-16-СГ від 06.12.2016 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1, загальною площею 90,8364 га, що розташовані на території Житомирського району, за межами населених пунктів Туровецької сільської ради (а.с. 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70 т. 1).

На підставі вищевказаних наказів між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_1 укладено договори оренди спірних земельних ділянок: № 678/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 6,0407 га, № 677/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 4,3224 га, №674/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 2,4153 га, № 56/57-17-ДО від 26.10.2017 на площу 2,1425 га, № 57/57-17-ДО від 26.10.2017 на площу 22,5065 га, № 53/57-17-ДО від 26.09.2017 на площу 42,3551 га, № 675/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 7,7828 га, №676/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 3,2711 га (а.с. 72-95 т. 1).

Зазначені договори оренди у подальшому зареєстровані, що підтверджено записами у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 18638535 від 14.01.2017, 18639579 від 14.01.2017, 18642455 від 14.01.2017, 23139289 від 28.10.2017, 23140442 від 28.10.2017, 23138605 від 28.10.2017, 18644488 від 14.01.2017, 18645517 від 14.01.2017 (а.с.100-109 т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що законом не заборонено особі створювати декілька фермерських господарств, ОСОБА_1 звернувся із заявами особисто, а не як керівник існуючого ФГ «Польовик», а тому доводи прокурора про відсутність підстав для надання дозволів на розробку проектів, їх затвердження та укладення з ним договорів оренди, необхідності проведення земельних торгів, як із фермерським господарством, яке бажає збільшити площу земель, є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду, враховуючи наступне.

В силу ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові та порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

На підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема на умовах оренди.

Відповідно до статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Статтею 123 ЗК України врегульовано загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначено вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; заборонено компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлено загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».

Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону (у редакції на час спірних правовідносин, оскільки приведена редакція ст. 7 діяла до внесення до неї змін Законом №1067-VIII від 31.03.2016, який набрав чинності 01.05.2016) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство», який діяв на час спірних правовідносин, визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»).

Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цього Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови.

Таким чином, при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції на час спірних правовідносин) як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-2902цс15, від 11 травня 2016 року № 6-2903цс15, від 18 травня 2016 року № 6-248цс16.

Отже, розглядаючи позов, суд має перевірити, чи дотримався орган державної влади вимог статей 1, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» та статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України при вирішенні питання про надання громадянину земельної ділянки державної власності для ведення фермерського господарства, оскільки громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Разом з тим ГУ Держгеокадастру надаючи ОСОБА_1 дозволи на розробку проектів відведення земельної ділянки, затверджуючи їх та укладаючи оспорювані договори оренди на підставі спрощеної процедури, без проведення земельних торгів, не пересвідчилося в дійсній спроможності останнього вести фермерське господарство - самостійно виробляти (вирощувати) товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацію, відповідно до задекларованої у заяві мети на земельній ділянці розміром понад 90 га, та чи не є така заява штучним використанням процедури створення фермерського господарства, як спрощеного, пільгового порядку одержання земельної ділянки для використання її іншими суб'єктами господарювання, поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - проведення земельних торгів.

Зокрема, у заяві про обґрунтування необхідності відведення земельної ділянки заявник зазначав, що є фермером і бажає сформувати банк землі у кількості 100,2873 га сільськогосподарських угідь, де буде спеціалізуватися на вирощуванні органічної продукції у галузі рослинництва. Для цього він забезпечений необхідними машинами і агрегатами та планує залучити жителів села. Вказав, що всі зусилля будуть спрямовані на сталий розвиток місцевої громади. Про намір створити нове фермерське господарство заявник не зазначав. При цьому, суд не звернув уваги, що така заява про обґрунтування необхідності відведення земельної ділянки, наявність якої є обов'язковою, подана не ОСОБА_1, а ОСОБА_2 (а.с. 54 т.1).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, на час звернення із заявами про надання земельних ділянок з метою створення фермерського господарства ОСОБА_1 був керівником створеного 27.05.2015 ФГ «Польовик», є його керівником на даний час і нового фермерського господарства з часу укладення договорів оренди та на час розгляду справи судом не створив.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 в порушення вимог чинного на час спірних правовідносин законодавства скористався правом на отримання спірних земельних ділянок у пільговому порядку, поза передбаченою законом процедурою - без проведення земельних торгів, а відтак накази ГУ Держгеокадастру, якими надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки та накази, якими затверджено такі проекти, прийняті ГУ Держгеокадастру в порушення вимог чинного законодавства, є незаконними і підлягають скасуванню, договори оренди, укладені на підставі цих наказів, - визнанню недійсними, записи про їх реєстрацію - скасуванню, а земельні ділянки - поверненню відповідному органу державної влади.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення позову.

Зазначене не свідчить про непропорційне втручання держави у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном, оскільки таке право він набув з порушенням процедури отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства, передбаченої законом.

Доводи відзивів ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру про те, що прокурор не є належним позивачем у даній справі, оскільки звертаючись до суду із позовом не зазначив в інтересах якого органу він його подає та чиї інтереси порушені внаслідок дій ОСОБА_1, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що була чинною на момент подачі позову) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частин третьої, четвертої, п'ятої статті 56 ЦПК України (у редакції на час подання прокурором позовної заяви) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Звертаючись до суду з позовом, заступник прокурора Житомирської місцевої прокуратури зазначав, що заявляє позов в інтересах держави. При цьому у спірних правовідносинах уповноважений державою здійснювати відповідні функції орган - ГУ Держгеокадастру, є відповідачем у справі.

Судом апеляційної інстанції установлено, що ГУ Держгеокадастру, надаючи ОСОБА_1 дозволи на розробку проекту відведення земельної ділянки, затверджуючи його та укладаючи оспорювані договори оренди на підставі спрощеної процедури, без проведення земельних торгів, неналежно здійснював свої повноваження, а тому прокурор мав право звертатися з позовом до суду в інтересах держави, та відповідно до частин третьої, четвертої, п'ятої статті 56 ЦПК України (у редакції на час подання прокурором позовної заяви) набув статусу позивача.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру у Житомирській області підлягають стягненню на користь прокуратури Житомирської області понесені судові витрати за подання до суду позову та апеляційної скарги в сумі по 88100 грн (а.с. 141, 239 т. 1).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2018 року скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити позов заступника прокурора Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування рішення про державну реєстрацію, повернення земельних ділянок.

Визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-1068/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1069/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1070/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1071/14-16-СГ від 01.04.2016, №6-1072/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1073/14-16-СГ від 01.04.2016, № 6-1075/14-16-СГ від 01.04.2016, №6-1076/14-16-СГ від 01.04.2016 про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою про відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих на території Туровецької сільської ради Житомирського району Житомирської області загальною площею 100,2802 га.

Визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-4524/14-16-СГ від 06.12.2016, № 6-4528/14-16-СГ від 06.12.2016, № 6-4525/14-16-СГ від 06.12.2016, № 6-5793/14-17-СГ від 11.09.2017, № 6-5792/14-17-СГ від 11.09.2017, № 6-5791/14-17-СГ від 11.09.2017, № 6-4527/14-16-СГ від 06.12.2016, №6-4526/14-16-СГ від 06.12.2016, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1, загальною площею 90,8364 га, що розташовані на території Житомирського району, за межами населених пунктів Туровецької сільської ради.

Визнати недійсними договори оренди земельних ділянок № 678/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 6,0407 га, № 677/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 4,3224га, №674/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 2,4153 га, № 56/57-17-ДО від 26.10.2017 на площу 2,1425 га, № 57/57-17-ДО від 26.10.2017 на площу 22,5065 га, № 53/57-17-ДО від 26.09.2017 на площу 42,3551 га, № 675/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 7,7828 га, №676/57-16-ДО від 23.12.2016 на площу 3,2711 га, які укладені між Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області та ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Туровецької сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про інше речове право 18638535 від 14.01.2017, 18639579 від 14.01.2017, 18642455 від 14.01.2017, 23139289 від 28.10.2017, 23140442 від 28.10.2017, 23138605 від 28.10.2017, 18644488 від 14.01.2017, 18645517 від 14.01.2017.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути Головному управлінню Держгеокадастру в Житомирській області земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8 загальною площею 90,8364 га, які знаходяться на території Туровецької сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Стягнути з головного управління Держгеокадастру в Житомирській області та ОСОБА_1 на користь прокуратури Житомирської області по 88100 грн судових витрат з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 21 січня 2019 року.