Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 204/5763/16-ц

провадження № 61-7455св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у складі судді Самсонової В. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року у складі суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвій Л. О., Пищиди М. М.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика»,

відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика»(далі - ТОВ НВП «Променергетика») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. про визнання виконавчого напису нотаріуса від 23 лютого 2016 року № 190 таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позову зазначено, що 23 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. вчинено вищевказаний виконавчий напис, яким зобов'язано ТОВ «Променергетика» повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб - AUDI SQ5. Вимоги виконавчого напису виконано Красногвардійським відділом державної виконавчої служби (провадження № 50424655), про що складено відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження від 05 квітня 2016 року. Разом з тим, виконавчий напис не підлягає виконанню з підстав недотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства України та порушення порядку вчинення виконавчих написів. Так, лізингодавець повинен спочатку відмовитись від договору лізингу, в спосіб, який би підтверджував обізнаність лизингоодержувача з такою відмовою, і тільки потім вимагати повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса. В зв'язку з цим, ще на стадії прийняття заяви та документів для вчинення виконавчого напису, нотаріус повинен був вимагати надання належних документальних доказів на підтвердження виконання лізингодавцем зобов'язання щодо письмового повідомлення позивача про прийняте рішення про дострокове припинення договору фінансового лізингу від 14 лютого 2014 року № 00009544 внаслідок відмови від нього в односторонньому порядку, що дало б лізингодавцю право вимагати повернення предмета лізингу від позивача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, як на момент вчинення виконавчого напису заборгованості за період липень-жовтень 2015 року у позивача перед лізингодавцем не існувало, так і за період, вказаний у виконавчому написі, сума і структура заборгованості не відповідає дійсності (з виконавчого напису вбачається, що нотаріусом не було враховано часткове погашення боргу за цей період). Також, спірний виконавчий напис було вчинено без попередньої оплати, про що свідчать копія «рахунку за вчинення виконавчого напису (договір ФЛ 00009544) №16 від 23 лютого 2016року» від приватного нотаріуса Маринець О. С. до платника ТОВ «Порше Лізинг Україна» на суму 3 250 грн без ПДВ та копія платіжного доручення «Порше Лізинг Україна» № 50028381 на суму 3 250 грн від 29 лютого 2016 року про сплату Маринець О. С. послуг відповідно рахунку №16 від 23 лютого 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі, як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у постанові Пленуму № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зазначив, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Таким чином, судом встановлено, що належним відповідачем у даній справі є стягувач за виконавчим написом, а саме: товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна». У зв'язку з вищевказаним, судом було роз'яснено представнику позивача Гаркунову Д. Ю. про пред'явлення позивачем даного позову до неналежного відповідача та було роз'яснено про можливість заміни або залучення до участі у дану справу належного співвідповідача в порядку частини першої статті 33 ЦПК України в особі товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна». Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні категорично заперечував проти заміни або залучення співвідповідача до участі у дану справу та вказав, що позивач вважає належним відповідачем саме приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог у зв'язку з пред'явленням них до неналежного відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.З наведеного вбачається, що нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ НВП «Променергетика» просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що підставою позову є порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії - вчинення виконавчого напису, а тому нотаріус є належним відповідачем у справі.

(2) Позиція третьої особи без самостійних вимог

У відзиві на касаційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» зазначає, що нотаріус не є особою, прав та обов'язків якої стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результаті вирішення справи. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Цивільна відповідальність за незаконного вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, що звернулася за виконавчим написом. Крім того, спір між стягувачем та боржником щодо правомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса уже вирішено в господарському суді із відмовою у позові.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 14 лютого 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та ТОВ НВП «Променергетика» (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг № 00009544, за умовами якого лізингодавець зобов'язався придбати у дилера-продавця ПП «Аеліта-Моторс», якого лізингоодержувач обирав на власний розсуд, у власність транспортний засіб (об`єкт лізингу) - автомобіль Audi SQ5 3.0 TFSI, 2014 року випуску, шасі № WAUZZZ8R7EA068217, двигун № СТХ 001398, вартістю 131 643долари 13 центівСША, що на момент укладення договору становило 1 168 990грн 99 коп., і надати його лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та цього контракту зі сплатою впродовж 60 місяців по 2 721долар 87 центів США лізингового платежу.

Позивач договірні зобов'язання починаючи з березня 2015 року виконував неналежним чином, порушуючи термін сплати лізингових платежів, в зв'язку з чим станом на 05 жовтня 2015 року (дата формування вимоги) залишилась непогашена заборгованість у розмірі 189 890 грн 55 коп.

У зв'язку з неодноразовим порушенням умов контракту щодо несвоєчасної сплати лізингових платежів, відповідач 26 листопада 2015 року направив позивачу цінним листом з описом вкладення вимогу про сплату заборгованості за договором в сумі 192 308грн 67 коп. (189 890 грн 55 коп. лізингові платежі та 2 418грн 12 коп. штрафні санкції), повернення об'єкталізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна» протягом 10 робочих днів з моменту отримання вимоги та повідомив про відмову від договору згідно умов контракту.

Зазначену вимогу отримано представником позивача 30 листопада 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень за № 988.

Позивачем в строк, визначений третьою особою у вимозі (10 робочих днів з дня доставки повідомлення на адресу місця знаходження/проживання позивача), тобто, з 30листопада 2015 року (день отримання вимоги) до 14грудня 2015 року (останній день добровільного повернення об`єкту лізингу), та згідно з умовами пункту 12.9 контракту, предмет лізингу в добровільному порядку повернутий не був.

В зв'язку з неповерненням об'єкталізингу в добровільному порядку, третя особа звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. для вчинення виконавчого напису та пред'явлення його до виконання.

23 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. вчинений виконавчий напис про зобов'язання ТОВ «Променергетика» повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» предмет лізингу (транспортний засіб марки - Audi, модель - SQ5, 2014року випуску, номерний знак - АА5812ОС), який було передано на умовах фінансового лізингу за договором про фінансовий лізинг № 00009544 від 14 лютого 2014 року за несплачену в період з 16 липня 2015 року по 05 жовтня 2015 року (станом на 05жовтня 2015 року) заборгованість з лізингових платежів в сумі 189 890 грн 55 коп. та штрафних санкцій в сумі 2 418грн 12 коп.

Об'єкт лізингу вилучено у позивача в примусовому порядку, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 05 квітня 2016 року головного державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Клещ О .В. при виконанні виконавчого напису № 190 від 23 лютого 2016 року.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системиміжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

За положеннями статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

За пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Кодексу господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Зобов'язання, на виконання якого вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріуса, виникло між ТОВ НВП «Променергетика» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» за договором фінансового лізингу.

В обґрунтування позовних вимог боржник зазначив, що невиконання лізингодавцем зобов'язання щодо письмового повідомлення позивача про прийняте рішення про дострокове припинення договору фінансового лізингу свідчить про оспорюваність суми заборгованості, а тому нотаріус неправомірно вчинив виконавчий напис.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

За статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями ? не більше одного року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 1 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Способом захисту порушеного права позивача є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між сторонами правочину, на виконання якого вчинено напис.

Разом з тим, спір у цій справі фактично виник між двома юридичними особами - ТОВ НВП «Променергетика» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» щодо неналежного виконання умов договору фінансового лізингу.

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів.

При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК України, статей 1, 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а може бути залучений до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/4294/17-ц (провадження № 14-340цс18).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своє ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від наведених у касаційній скарзі доводів.

Враховуючи суб'єктний склад цього позову, що є спором, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, провадження у справі необхідно закрити.

Крім того, варто зазначити, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 січня 2017 року та постановою Вищого господарського суду України від 11 квітня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ТОВ НВП «Променергетика» до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського Міського нотаріального округу Маринець О. С. від 23 лютого 2016 року № 190, заявленому з аналогічних підстав.

Керуючись статтями 255, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика» частково задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Променергетика»до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець Оксани Сергіївни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик