Справа № 341/1375/18
Провадження № 22-ц/4808/537/19
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником Черепієм Олегом Руслановичем, на рішення Галицького районного суду в складі судді Юсип І.М., ухвалене 21 грудня 2018 року в м. Галичі Івано-Франківської області, повний текст якого складено 29 грудня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від суми невідшкодованої матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

встановив :

В серпні 2018 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від суми невідшкодованої матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач 23.08.2015 року заподіяв ОСОБА_3 тілесні ушкодження. Вироком Галицького районного суду від 5 травня 2017 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, стягнуто з нього 9 799, 46 грн матеріальної та 20000,00 грн моральної шкоди, завданої злочином.

Крім того, в процесі тривалого лікування заподіяної травми потерпілому 22 квітня 2016 року проведено чергову операцію, вартість якої відповідач відшкодувати відмовився. Тому рішенням Галицького районного суду 4 вересня 2017 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2017 року, з останнього на користь ОСОБА_3 стягнуто 5 793,05 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди.

Посилаючись на те, що з часу вчинення злочину 23 серпня 2015 року та проведення операції 22 квітня 2016 року шкода відповідачем не відшкодована, просила позов задовольнити. Стягнути з нього 15 955, 67 грн інфляційних втрат та трьох процентів річних в зв'язку з порушенням грошового зобов'язання.

Рішенням Галицького районного суду від 21 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 15 955,67 грн, в тому числі 13009,82 грн - інфляційні втрати (11398,29 грн за період з 23.08.2015 року по 30.06.2018 року, 1611,53 грн за період з 22.04.2016 року по 30.06.2018 року), 2945,85 грн - три проценти річних (2552,13 грн за період з 23.08.2015 року по 30.06.2018 року, 393,72 грн за період з 22.04.2016 року по 30.06.2018 року). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки боржник повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Не погодившись із рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, представник ОСОБА_1 - адвокат Черепій О.Р. подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в розмірі 11 677,71 грн.

На його думку суд дійшов помилкового висновку про те, що момент, з якого кредитор має право вимагати відшкодування інфляційних збитків та трьох відсотків річних, збігається з моментом вчинення злочину. Натомість, право вимоги співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. В даній справі - це час набрання законної сили судовими рішеннями, оскільки такими встановлюється вина особи у вчиненні злочину, розмір моральної та матеріальної шкоди. Саме з набранням ними законної сили у ОСОБА_3 виникло право вимагати відшкодування шкоди. З врахуванням цього згідно його розрахунку три відсотки річних та інфляційні втрати з часу набрання рішеннями про стягнення шкоди законної сили, а саме за період з 05.07.2017 року та 26.10.2017 року, збитки складають 4 277,96 грн.

Відтак, необгрунтованим вважав стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з моменту вчинення злочину та проведення оперативного втручання в розмірі 15 955,67 грн.

Також суд не звернув увагу на відкриття касаційного провадження по перегляду рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вважає, що обов'язок відшкодувати шкоду у відповідача виник з 23.08.2015 року в зв'язку з вчиненням злочину та з 22.04.2016 року як наслідок заподіяної шкоди. Відповідно розрахунки проведені відповідачем з дати ухвалення судових рішень є необґрунтованими та помилковими. Так, зобов'язання винного у вчиненні кримінального правопорушення компенсувати заподіяну ним шкоду виникає з моменту вчинення кримінального правопорушення. В зв'язку з невиконанням вказаного грошового зобов'язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Відтак, сума розрахованих інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 23.08.2015 року по 30.06.2018 року та з 22.04.2016 року по 30.06.2018 року складає відповідно 13 009,82 грн та 2 945,85 грн. Вважає, що вимоги нарахування саме таких сум є правомірними, обґрунтованими та підтвердженими рішеннями суду. А отже, в суду були всі підстави для задоволення позову. Також зазначає, що касаційний суд не вирішував питання щодо зупинення виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.10.2017 року, яким залишено в силі рішення місцевого суду про стягнення з відповідача матеріальної шкоди. З огляду на це не відпали підстави для застосування наслідків прострочення зобов'язання за невиконання вказаного судового рішення.

Тому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Черепій О.Р. доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення не повністю відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 23.08.2015 року відповідач заподіяв ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді закритого мультифрагментарного перелому лівої ключиці зі зміщенням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров'я. Вироком Галицького районного суду від 05.05.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.07.2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання 240 годин громадських робіт. Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з нього на користь потерпілого-позивача 9 799,46 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн на відшкодування моральної шкоди (а.с. 9-12).

В подальшому рішенням Галицького районного суду від 04.09.2017 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.10.2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 5 793,05 грн матеріальної шкоди. Також відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди (а.с. 13-14).

На підставі цих судових рішень було видано виконавчі листи, які знаходяться на виконанні в Галицькому РВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області та на час розгляду справи не виконані (а.с 28).

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

В силу вимог статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Як правильно встановлено судом першої інстанції відповідач має невиконані грошові зобов'язання перед позивачем, що підтверджується судовими рішеннями, а також даними зведеного виконавчого провадження(а.с.28).

Згідно частини першої статті 14 ЦПК України 2004 року та ст. 18 ЦПК України 2017 року судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вищезазначеними судовими рішеннями закріплено обов'язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_3 суму відшкодування майнової та моральної шкоди. А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного переконання про те, що оскільки боржник не виконав грошового зобов'язання, вимоги позивача про покладення на боржника відповідальності за прострочення виконання цього зобов'язання за правилами статті 625 ЦК України є обгрунтованими.

Разом з тим, визначаючи період часу, з якого позивач має право вимагати здійснення такого відшкодування, суд помилково пов'язав його з моментом вчинення 23.08.2015 року стосовно ОСОБА_3 злочину та проведення останньому 22.04.2016 року відповідної операції.

Натомість, грошове зобов'язання ОСОБА_1 перед позивачем виникло з часу встановлення факту вчинення злочину та покладення на нього обов'язку відшкодувати завдану шкоду, тобто з набранням рішеннями суду з цього приводу законної сили. Тому період стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід розраховувати з часу постановлення ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.07.2017 року, якою залишено без змін вирок Галицького районного суду від 5 травня 2017 року про стягнення з засудженого на користь потерпілого 29 799,46 грн шкоди (9 799,46 грн - матеріальної та 20 000 грн - моральної). А також рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.10.2017 року, яким залишено без змін рішення Галицького районного суду від 04.09.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 793,05 грн матеріальної шкоди. Кінцева дата такого розрахунку здійснена в межах позовних вимог до 30.06.2018 року.

Відтак, за період з 5 липня 2017 року по 30 червня 2018 року відповідач повинен нести відповідальність за невиконання зобов'язання по сплаті моральної та матеріальної шкоди у вигляді інфляційних втрат, що становить 2 830,95 грн. При цьому колегія суддів виходить із суми боргу в розмірі 29 799,46 грн та індексу інфляції за даний період, який становить 109,5 % (100,2 + 99,9 + 102,0 +101,2 + 100,9 + 101,0 + 101,5 + 100,9 + 101,1 + 100,8 + 100,0 + 100,0). Відповідно 3% річних від простроченої суми складає 882 грн (29 799,46 грн х 3% : 365 днів х 360 днів прострочки).

Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат за період з 26.10.2017 року по 30.06.2018 року з відповідача на користь ОСОБА_3 слід стягнути 428,68 грн, виходячи з 107,4% рівня інфляції та 5 793,05 грн грошового зобов'язання (101,2 + 100,9 + 101,0 + 101,5 + 100,9 + 101,1 + 100,8 + 100,0 + 100,0). Три відсотки річних за цей період складає 118,08 грн (5 793,05 х 3% : 365 днів х 248 днів прострочки).

Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми становить 4 259,71 грн.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 4 259,71 грн за порушення грошового зобов'язання. З яких: за період з 05.07.2017 року по 30.06.2018 року 2830,95 грн - інфляційних втрат та 882 грн три відсотки річних, а за період з 26.10.2017 року по 30.06.2018 року 428,68 грн - інфляційних втрат та 118,08 грн три відсотки річних.

Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою визначеною законом) (пункт 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У позовній заяві порушено питання про збільшення розміру суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох відсотків річних від простроченої суми, що не передбачено п.п. 2, 6 статті 5 Закону України «Про судовий збір», як підставу для звільнення від судового збору. Так, позивачем раніше було пред'явлено позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, під час розгляду кримінального провадження та окремо в цивільному позові, який вирішено судами. У цій справі предметом позову є не відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання. А відтак, ОСОБА_3 не звільнений від сплати судового збору.

Оскільки суд дійшов висновку про стягнення коштів у розмірі 4 259,71 грн, фактично задовольнивши 26,7 % позовних вимог, то з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 586,80 грн (1057,20-((704,80+ 1057,20) х 26,7%), а на користь держави - 704,75 грн ((704,80+ 1057,20) х 73,3%) - 586,80 грн).

На підтвердження витрат за надання правничої допомоги апелянтом долучені ордер, розрахунок вартості послуг адвоката та квитанція №496253 від 07.03.2019 року про оплату 4 800 грн. З огляду на положення ч. 8 ст. 141, ст.137 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката Черепія О.Р. в засіданні апеляційного суду пропорційно до задоволених позовних вимог, в розмірі 4 260 грн.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків,встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником Черепієм Олегом Руслановичем, задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 21 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від суми невідшкодованої матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) інфляційні втрати та три проценти річних від суми невідшкодованої матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, за невиконання грошового зобов'язання в розмірі 4 259,71 грн, з яких:

за період з 05.07.2017 року по 30.06.2018 року 2830,95 грн - інфляційних втрат та 882 грн три відсотки річних,

за період з 26.10.2017 року по 30.06.2018 року 428,68 грн - інфляційних втрат та 118,08 - три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: АДРЕСА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 586,80 грн сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 704,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 4 260 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 11 квітня 2019 року.