Справа 206/6778/18
Провадження 2-о/206/21/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій з урахуванням останніх уточнень просив суд встановити факт того, що він ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має приналежність до польської національності, зобовязати Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про укладення шлюбу ним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 1306 від 24 серпня 1974 року, змінивши в графі національність нареченого з «українець» на «поляк». Свою заяву обґрунтував тим, що 29 квітня 1921 року народився його батько ОСОБА_2, який за національністю був «поляком». Його мати за національністю також була «полячкою», однак документи, які б могли це підтвердити не збереглися. Сам він народився, 05 березня 1949 року в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області. Не дивлячись на те, що обоє його батьків були за національністю «поляками», реєстраційними органами його національність була вказана, як «українець». Він звертався до реєстраційних з органів із приводу внесення змін щодо його національності з «українець» на «поляк», однак йому у цьому відмовлено по тій причині, що його національність не була втрачена, оскільки він її обрав при отриманні паспорту. Разом з тим з такою позицією, він не згоден, оскільки з причин помилки внесеної до його актового запису про народження, де національність батька була вказана «українець», а не «поляк», він не мав можливість обрати собі національність «поляк» до якої дійсно належить. Він має право на визначення своєї національності, а тому просить суд в особі держави визнати за ним таке право.

В свою чергу, заінтересована особа Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області подало відзив на позовну заяву в якому зазначило, що у відділу не було підстав на внесення змін до актових записів про шлюб заявника, про смерть матері заявника та про народження заявника, але право заявника на визначення національності чітко визначено діючим законодавством.

Ухвалою від 14 грудня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Заявник у судовому засіданні заяву підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Заінтересована особа Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи у відсутность їх представника.

Заслухавши думку заявника, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

29 квітня 1921 року народився батько заявника ОСОБА_2, який за національністю був «поляком», що підтверджується копією поновленого актового запису про народження № 137 від 29.04.1921 року, складеного виконавчим комітетом Щорської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області.

Сам заявник народився 05 березня 1949 року в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області.

Батько заявника помер 18 лютого 1994 року.

В подальшому за зверненням заявника ОСОБА_3 районний у м. Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області (натепер Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) вніс зміни до актового запису про народження заявника, змінивши національність його батька з «українець» на «поляк».

Відповідних змін зазнав також актовий запис про смерть батька заявника, де його національність була змінена з «українець» на «поляк».

Однак у внесенні відповідних змін до актових записів, зокрема свідоцтва про шлюб заявника щодо зміни його національності з «українець» на «поляк» реєстраційним органом було відмовлено з тих причин, що національність заявника не була втрачена, оскільки заявник її обрав при отриманні паспорту.

Разом з цим з такою позицією заявник не згоден, оскільки з причин помилки внесеної до його актового запису про народження, де національність його батька була вказана «українець», а не «поляк», він не мав можливість обрати собі національність «поляк» до якої дійсно належить.

В судовому засіданні встановлено, що заявник є членом Дніпропетровського обласного Союзу поляків з 2012 року з моменту його утворення, сповідує польську культуру та традиції у звязку з тим, що є поляком, також є парафіянином римо-католицького костелу (церкви) у м. Павлоград.

Як зазначено у листі Дніпропетровського обласного союзу поляків № 01 від 10 січня 2019 року, відповідно до польської культури і національних польських традицій та звичаїв польської національності, національність визначається за походженням батька.

Також, з матеріалів справи вбачається, що заявник отримав карту поляка (а.с.6).

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України №703/97-ВР від 9 грудня 1997 року "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин" визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в зазначеній Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 вказаної Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

У статті 1 Угоди про принципи співробітництва між Україною та ОСОБА_4 по забезпеченню прав національних меншин визначено, що для досягнення цілей цієї Угоди під національними меншинами (надалі "меншини") маються на увазі відповідно: - групи громадян України, які є поляками за національністю, та які виявляють почуття національної самосвідомості, єдності зі своїм етносом, - групи громадян ОСОБА_4, які є українцями за національністю та які виявляють почуття національної самосвідомості, єдності зі своїм етносом.

Відповідно до статті 3 згаданої Угоди, кожна із Сторін враховує у своїй політиці законні інтереси меншин, вживає законодавчі, адміністративні та інші необхідні заходи для зберігання, розвитку їх етнічної, мовної, культурної та релігійної самобутності, недопущення на своїй території будь-якої дискримінації осіб за ознакою їх приналежності до меншини, а також будь-яких спроб асиміляції меншин проти їх волі.

Статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи Про захист національних меншин (ратифікованої Законом України № 703/97-ВР від 09 грудня 1997 року) передбачено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відповідно до статті 300 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Враховуючи, що відповідними документами підтверджений той факт, що батько заявника за національністю «поляк», тому зважаючи на передбачене ст. 11 Закону України «Про національні меншини» право заявника вільно обирати і відновлювати національність, яке залежить від волевиявлення особи і не повязане з обовязковою вимогою перебування обох батьків цієї особи у одній національності, суд приходить до висновку про достатність підстав для встановлення факту приналежності заявника до польської національності та внесення про це відповідних змін до свідоцтва про укладання ним шлюбу.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1), заінтересована особа: Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (місцезнаходження: м. Дніпро, вул.. Данила Галицького,31, ідентифікаційний код 3333894) про встановлення юридичного факту задовольнити.

Встановити факт того, що він ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має приналежність до польської національності, що є підставою для внесення зміни до актового запису про укладення шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 1306 від 24.08.1974 року щодо зазначення в графі національність нареченого з «українець» на «поляк».

Повний текст рішення складений 19 лютого 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук