Провадження № 22-ц/801/2360/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 рокуСправа № 127/13984/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 127/13984/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Воробйова В.В. в залі суду о 18.09 год., повний текст рішення суду складений 03.10.2019 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2018 року наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 62-к/т від 15.02.2018 року вона була поновлена на посаду начальника контрольно-ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. А наказом відповідача від 17.05.2018 року № 121-к/тр, позивача було звільнено з цієї посади, у зв`язку із стороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає наказ № 121-к/тр безпідставний та виданий з порушенням норм КЗпП України, а її звільнення є незаконним та протиправним, через те, що скорочення чисельності або штату у відповідача після її поновлення на вказану посаду наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 62-к/т від 15.02.2018 року, не було. Те, яке було у 2017 році не має відношення до її звільнення наказом відповідача від 17.05.2018 року за № 121-к/тр, бо воно діє з 01.01.2018 року.

Позивач вказує, що ознайомлення її з попередженням про звільнення відбулося 07.05.2018 року, тобто з порушенням ч.1 ст. 492 КЗпП України, з одночасним ознайомленням з актом відмови від підпису датованого 21.02.2018 року без номеру реєстрації.

Також, на думку ОСОБА_1 , відповідачем було порушено ч.1 ст. 42, ч.ч. 2, 3 ст. 492 КЗпП України, оскільки не враховане переважне право на залишення її на роботі та не запропоновано всі інші вакантні посади.

Крім того, при звільненні, розрахунки за заробітною платою за час вимушеного прогулу за період з 07.12.2017 року по 22.02.2018 року та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за заявою позивача від 07.05.2018 року з позивачем не проведені, розмір вихідної допомоги розрахований з порушенням.

З огляду на порушення відповідачем законних прав позивача у сфері трудових відносин в період часу з 22.02.2018 року по 17.05.2018 року, позивачу було завдано тривалих душевних страждань, нервових переживань, чим спричинено моральну шкоду у розмірі 112305,36 грн.

Враховуючи вказане вище та з метою захисту своїх законних прав, ОСОБА_1 у своєму позові просила:

- визнати незаконним та протиправним її звільнення;

- скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 17.05.2018 року №121-к/тр про її звільнення;

- поновити її на роботі в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на відповідну посаду начальника відділу;

- стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи із середньомісячного заробітку 1826,10 грн. з дня наступного за звільненням по день поновлення на роботі;

- стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на її користь заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 112305,36 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, як необ`єктивне, необґрунтоване, ухвалене з грубим порушенням матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посада начальника контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яку ОСОБА_1 обіймала до її першого звільнення у 2017 році та на яку її поновлено на підставі Постанови апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2018 року до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, залишається у новій структурі та у новому штатному розписі зазначеного Управління; що вона не скорочувалась, не ліквідовувалась і не змінена, а лише змінені умови трудового договору: розмір заробітної плати, найменування посади. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано обставини про те, що відповідачем не досліджувалося питання переважного права переведення на посаду начальника відділу фінансового контролю та аудиту ; що позивачу, при звільненні на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, не пропонувалися вільні вакантні посади; що суд першої інстанції не взяв до уваги абз.1 та абз.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Ще до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив відповідача на її апеляційну скаргу, проте ця відповідь не передбачена ЦПК України, зокрема, ст. ст. 359, 360 ЦПК України, тому вона не приймається до уваги і не оцінюється судом.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним правовим вимогам.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ході розгляду справи встановлені наступні обставини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2017 року, у справі №127/20184/17, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 31 липня 2017 року №397-к про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 01 серпня 2017 року.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23805 грн. 73 коп. без виключення сум по утриманню податків та зборів, а також 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (Т.1 а.с. 126-133). Вирішене питання судових витрат ( т.1 а/с 126-133).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2018 року у справі №127/20184/17, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу з доповненнями Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області - задоволено частково. Вказане вище рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2017 року в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19928 грн. 12 коп. Вирішене питання судових витрат. При цьому, колегія апеляційного суду у своїй Постанові від 15.02.2018 року погодилася з судом першої інстанції, що підставою для звільнення ОСОБА_1 31 липня 2017 року стали зміни в організації виробництва і праці ВД ВОВ ФССзТВП, які призвели до ліквідації посади «начальник контрольно-ревізійного відділу» у зв`язку з її скороченням та з тим, що питання розірвання трудового договору з ОСОБА_1 повинне було вирішуватися не за п.6 ст. 36 КЗпП України, а згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України; що на час ухвалення рішення Вінницького міського суду від 06.12.2017 року, Вінницьке обласне відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ( ОСОБА_2 ) було припинене, як юридична особа, а його правонаступником стало Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області, тому для реального виконання судового рішення ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області (т.1 а/с134-141).

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 15.02.2018року за №62-к/тр ОСОБА_1 поновлено на посаду начальника контрольно-ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з 31.07.2017 року з посадовим окладом згідно штатного розпису 2568,00 грн. на підставі постанови Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2018 року (Т.1 а.с. 11).

Листом від 16.02.2018 року позивача було повідомлено про виконання рішення, а саме поновлення на роботі та запрошено з`явитись для ознайомлення з наказом (т.1 а/с 142).

Відповідно до Акту про відмову від підпису від 21.02.2018 року, ОСОБА_1 21 лютого 2018 року 0 9.00 годині була ознайомлена з Наказом №62 від 15.02.2018 року про її поновлення на роботі згідно Постанови Апеляційного суду від 15.02.2018 року, проте вона відмовилися поставити підпис про ознайомлення з вказаним Наказом (т.1 а/с143).

21.02.2018 року ОСОБА_1 приступила до роботи в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про що складено акт від 21.02.2018 року (Т.1 а.с. 152), а з Наказом за №62-к/тр від 15.02.2018року вона ознайомилася 22.02.2018 року та на зворотній стороні аркуша з Наказом написала свої зауваження (т.1 а/с11, зворот).

На а/с 12 т.1 міститься копія Попередження ОСОБА_1 за підписом заступником начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 19.02.2018 року, про її звільнення з посади начальника контрольно-ревізійного відділу згідно ст. 49-2 КЗпП України за п.1ст.40 КЗпП України. У цьому ж Попередженні зазначено про те, що у відповідача відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування.

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 відмовилася підписати дане попередження, про що складений Акт того ж 21.02.2018 року (т.1 а/с13, 144).

На а/с15 т.1 міститься Наказ №114-к/тр від 07.05.2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. У цьому Наказі відповідач обгрунтовує звільнення позивача вимогами Постанови правління Фонду від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» та Наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 556 від 23.10.2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області».

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області №121-к/тр від 17.05.2018 року були внесені зміни до Наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області №114-к/тр від 07.05.2018 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 . За цим Наказом ОСОБА_1 . ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника контрольно-ревізійного відділу 17 травня 2018 року у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з проведенням повного розрахунку (а/с14 т1).

Таким чином, позивачку було звільнено 17.05.2018 року за п.1 ст. 40 КЗпП України Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області №121-к/тр від 17.05.2018 року, який базувався на вимогах Постанови правління Фонду від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» та Наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 556 від 23.10.2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області», які вказані у Наказі №114-к/тр від 07.05.2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Як видно з Посадової інструкції начальника контрольно-ревізійного відділу, дана посада була наявна у виконавчій дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до того, як така структурна одиниця була припинена, як юридична особа, і її правонаступником стало Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області (т.1 а/с77).

Постановою Правління Фонду соціального страхування України №47 від 12.09.2017 року була затверджена гранична чисельність працівників Фонду з 01.01.2018 року у кількості 5192 штатних одиниць, у тому числі, граничну чисельність працівників дирекції Фонду 188 штатних одиниць(а/с92 т.1).

На виконання вказаної Постанови, виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України був виданий Наказ №556 від 23.10.2017 року, яким затверджено граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень у кількості 185 штатних одиниць (т.1 а/с 94).

Відповідно до Постанови Правління Фонду соціального страхування України №50 від 10.10.2017 року «Про затвердження структури органів Фонду», потрібно було затвердити до 01.11.2017 року, у тому числі, штатні розписи управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях (т.1 а/с93).

І штатний розпис управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області був затверджений 31.10.2017 року.

У цьому штатному розписі відсутній контрольно-ревізійний відділ та посада начальника такого відділу ( т.1 а/с86).

За вказаних обставин, між сторонами були трудові правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства, зокрема КЗпП України, а саме: ст.40, ст. 49-2, ст. 235 КЗпП України, якими і керувався суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення. Також суд брав до уваги норми ст. 43 Конституції України та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»; Практику Європейського Суду та керувався нормами ЦПК України.

При цьому, судом, за вказаних обставин, було достеменно встановлено, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників, у тому числі, начальників контрольно-ревізійного відділу; що позивача було попереджено про наступне вивільнення за два місяці та, що у попередженні вказано про відсутність вакантних посад у відповідача, які могли бути запропоновані позивачу для працевлаштування і, з огляду на це, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не були порушені вимоги ч.2 ст. 40 та ч.3 ст. 49-2 КЗпП України.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Як видно з встановлених обставин, в заново утворену установу позивач не була переведена, а поновлена на підставі судового рішення; в штатному розписі відповідача її посада відсутня. З огляду на це, у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для поновлення її на роботі у заново утвореній установі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування наказу №121-к/тр від 17.05.2018 року та для поновлення позивача на роботі.

І так, як вказав суд першої інстанції у своєму рішенні, оскільки вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, є похідними від вищевказаних вимог, які не підлягають до задоволення, то і ці вимоги до задоволення не підлягають.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що посада начальника контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яку ОСОБА_1 обіймала до її першого звільнення у 2017 році та на яку її поновлено на підставі Постанови апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2018 року до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, залишається у новій структурі та у новому штатному розписі зазначеного Управління, що вона не скорочувалась, не ліквідовувалась і не змінена, а лише змінені умови трудового договору: розмір заробітної плати, найменування посади, суперечить встановленим обставинам справи, які грунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи, зокрема, штатному розпису управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, який був затверджений 31.10.2017 року (т.1 а/с 86) .

Не відповідає дійсності і твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано обставини про те, що відповідачем не досліджувалося питання переважного права переведення на посаду начальника відділу фінансового контролю та аудиту; що позивачу, при звільненні на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, не пропонувалися вільні вакантні посади; що суд першої інстанції не взяв до уваги абз.1 та абз.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Всі ці обставини були досліджені судом першої інстанції і їм надана відповідна оцінка, позивач же вдався в апеляційній скарзі до переоцінки доказів на власну користь, що не спростовує рішення суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу, як безпідставні, необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, в силу ст. 375 ЦПК України, залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя В.С. Марчук