Житомирський апеляційний суд
Справа №280/2625/13-к Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І.В.
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Галацевич О.М.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №280/2625/13-к за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року, яке ухвалене під головуванням судді Щербаченко І.В. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (надалі ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія») про стягнення страхового відшкодування. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 липня 2013 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджена вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2015 року, який набрав законної сили. Цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Після ДТП вона тривалий час проходила лікування, внаслідок чого їй завдано майнової шкоди в сумі 7 222,90 грн. Окрім того, під час ДТП вона одержала травму голови, у зв`язку з чим потребує пластичної операції та реабілітації, вартість яких складає 56 200,92 грн. (вартість проведення пластичної операції 21 456 грн., лазерна терапія 11 400 грн., огляд лікаря перед проведенням операції 200 грн., лікування препаратом «Стратадерм» - 646,92 грн., проживання пацієнта упродовж 14 днів після операції у м. Києві 22 498 грн.). Вважає, що страховик повинен сплатити вказані витрати наперед. Отже, їй заподіяні матеріальні збитки, пов`язані із заподіянням шкоди здоров`ю, в сумі 63 423,82 грн. та моральна шкода в сумі 3 171,19 грн. (5%) (а.с.82). Вона подала відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування, яка залишена останнім без задоволення. За таких обставин має право на стягнення інфляційних втрат, передбачених ст.625 ЦК України, за період із 01 листопада 2015 року до 01 квітня 2016 року. На підставі вищевикладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ПрАТ на її користь 66 341,32 грн. (63 423,82 грн. х 104,6%) страхової суми на відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних із заподіянням шкоди здоров`ю і лікуванням, а також 3 317,06 грн.(5%) моральної шкоди (а.с.119 т.1).

Заочним рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" страхову суму на відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних із заподіянням шкоди здоров`ю і лікуванням, компенсацію моральної шкоди та пеню у розмірі 5 591,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування зверталася у серпні 2013 року та у вересні 2014 року, але станом на день подання апеляційної скарги жодних коштів не отримала. Представник відповідача жодного разу не з`явився у судове засідання та не ознайомився із наданими доказами. Вважає помилковим висновок суду про те, що кошти, необхідні їй для пластичної операції, не є шкодою у розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд у рішенні лише перерахував надані нею докази у підтвердження шкоди, але не надав їм належної оцінки. Стягнувши у відшкодування шкоди кошти в сумі 5 591,20 грн., суд не зазначив, які витрати включені до цієї суми. Окрім того, понесені нею витрати підтверджені документально по мінімуму та вона вимушена буде понести витрати на відновлення здоров`я та нормального зовнішнього вигляду, а загалом на суму 63 423,82 грн. Відповідно до ст.26-1 вищевказаного Закону компенсація моральної шкоди за рахунок страховика становить 3 171,19 грн. (5% від суми страхового відшкодування на відшкодування завданої здоров`ю шкоди). Проте, у зв`язку з інфляційними процесами за період із листопада 2015 року до березня 2016 року дана сума втратила частину своєї купівельної спроможності, що передбачає застосування індексу інфляції за цей період у розмірі 104,6%. Вона у суді першої інстанції уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 66 341,32 грн. у відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних із заподіянням шкоди здоров`ю і лікуванням та 3 317,06 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 69 658,38 грн. Правомірність її вимог про застосування до спірних правовідносин положень ст.625 ЦК України щодо індексації грошового зобов`язання узгоджується із правовою позицією ВСУ, викладеною у рішенні від 01 червня 2016 року в справі №6-927цс-16.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року в частині стягнення із ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди змінено. Збільшено розмір відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних із заподіянням шкоди здоров`ю і лікуванням, із 5 101,46 грн. до 5 898,55 грн., а моральної шкоди із 255,08 грн. до 294,93 грн. Заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення із страхової компанії на користь позивача 234,66 грн. пені скасовано. Заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог щодо відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних із заподіянням шкоди здоров`ю і лікуванням, та моральної шкоди залишено без змін та вирішено питання судових витрат. У мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції зазначено, що суд першої інстанції залишив не вирішеними вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат згідно з ст.625 ЦК України, що відповідно до вимог ст.303 ЦПК України позбавляє апеляційний суд можливості перевірити законність і обґрунтованість рішення в означеній частині.

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення інфляційних втрат скасоване, а справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що він позбавлений можливості перевірити рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат, оскільки такі вимоги були заявлені у місцевому суді, а відповідно до частини другої статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи апеляційним судом) апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення інфляційних втрат, тобто в скасованій касаційним судом частині та направленій на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду при новому розгляді у скасованій частині доходить до висновку, що апеляційна скарга в цій частині позовних вимог підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та суди встановили, що 23 липня 2013 року з вини ОСОБА_2 відбулася ДТП, внаслідок якої ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП підтверджена вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2015 року, який набрав законної сили в частині встановлених обставин цієї події (а.с.42-44 т.1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (а.с.22 т.1).

ОСОБА_1 подала заяву до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про отримання страхового відшкодування, але одержала відповідь про те, що подана заява не відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та необхідно подати документи відповідно до ст.35 цього Закону. Інших звернень від позивача до страховика не надходило.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 доказів нею було придбано лікарських засобів та матеріалів на загальну суму 5 898,55 грн.

Відповідно до мотивів Верховного Суду, викладених у постанові від 04 вересня 2019 року, апеляційний суд правильно визначив розмір майнової та моральної шкоди, навівши при цьому обґрунтований розрахунок, із якого виходив при вирішенні грошової вимоги, дослідив його обґрунтованість та правильність.

Отже, доведений позивачем розмір відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних із заподіянням шкоди здоров`ю і лікуванням, становить 5 898,55 грн., а розмір моральної шкоди - 294,93 грн. (5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши норми ст.ст.509,511,524,526,533-535,625,901 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

За таких обставин, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Із огляду на вищевикладене, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

Можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 червня 2013 року, є грошовим зобов`язанням (а.с.22 т.1).

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Окрім того, Верховний Суд України у постанові від 01 червня 2016 року в справі №6-927цс16 висловив наступну правову позицію.

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошового зобов`язання, незалежно від підстави їх виникнення договору або делікту.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року в справі №308/362/15-ц звернула увагу на те, що позивач (потерпілий), хоча й не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться в постановах КЦС у складі Верховного Суду від 28 лютого 2018 року в справі №442/6904/15-ц, від 06 червня 2018 року в справі №643/18363/15-ц, від 13 червня 2018 року в справі №464/7689/15-ц, від 20 червня 2018 року в справі №607/1373/16-ц, від 17 жовтня 2018 року в справі №526/1293/14-ц, від 19 червня 2019 року в справі №2-438/129.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої ст.625 ЦК України. Відповідно до опублікованих даних індекс інфляції за період із 01 листопада 2015 року до 01 квітня 2016 року становив 104,6% = 102% (листопад 2015 року) х 100,7% (грудень 2015 року) х 100,9% (січень 2016 року) х 101% (березень 2016 року).

Розмір відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних із заподіянням шкоди здоров`ю і лікуванням, 5 898,55 грн. х 104,6% = 6 169,88 грн. 5 898,55 грн. = 271,33 (інфляційна втрата). Моральна шкода 294,93 грн. х 104,6% = 308,50 грн. 294,33 грн. = 14,17 грн. (інфляційна втрата). Загальна сума інфляційних втрат за період із 01 листопада 2015 року до 01 квітня 2016 року становить 285,50 грн. (271,33 грн. + 14,17 грн.).

Страхова компанія, яка прострочила виконання грошового зобов`язання, на вимогу позивача зобов`язана сплатити інфляційні втрати за час із 01 листопада 2015 року до 01 квітня 2016 року в сумі 285,50 грн., а тому ці кошти стягуються на користь ОСОБА_1 з ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія".

Відповідно до ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та ухвалює в цій частині нове судове рішення, яким стягує вищевказані суми, що являють грошове вираження інфляційних втрат, яких зазнала позивач у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання та є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності страхової компанії.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (; м. Київ, вул. Борщагівська, 145) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 285 грн. 50 коп. інфляційних втрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 26 грудня 2019 року.