Єдиний унікальний номер 235/6386/18 Номер провадження 22-ц/804/798/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 235/6386/18

Провадження № 22-ц/804/798/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Будулуци М.С., Новікової Г.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Клікунової А.С. від 18 грудня 2018 року, ухвалене у м. Покровську Донецької області, дата складення повного судового рішення - 28 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 пред'явила позов до відповідача про стягнення належних звільненому працівникові сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 02 вересня 1996 року працювала на різних посадах інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Донецька залізниця», у тому числі з 25 жовтня 2012 року на посаді начальника сектору експлуатації систем і задач виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень інформаційно-обчислювального центру. Наказом начальника виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 29 липня 2016 року № 1/ос у зв'язку з реорганізацією з 01 серпня 2016 року дію трудового договору продовжено. Звільнена 10 травня 2017 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Наказом Виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 19/ІОЦ встановлено початок простою з 08:00 год. 20 березня 2017 року з оплатою часу простою не з вини працівників з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (посадового окладу). Явка всіх працівників, які знаходяться на простої, на робочі місця під розпис у Журналі обліку приходу-уходу працівників є обов'язковою.

Посилаючись на те, що відповідач у день звільнення працівника не провів повний розрахунок, позивач просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 23534 грн 96 коп. заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з урахуванням утриманих податків та зборів; середній заробіток за час затримки розрахунку з 11 травня 2017 року по дату винесення судом рішення.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року позов задоволений частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в загальному розмірі 23534 грн 96 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми платежу за один місяць 6220 грн 02 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідач на порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства, а тому позовні вимоги про стягнення 23534 грн 96 коп. заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки підлягають задоволенню. Разом з тим, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України відсутні, оскільки порушення трудових прав працівника зумовлено існуванням обставин непереборної сили

У січні 2019 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення в частині стягнення 23534 грн 96 коп. з підстав порушення норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд безпідставно відхилив заперечення відповідача щодо стягнення 2963 грн 67 коп. заборгованості із заробітної плати за липень 2016 року, яка була нарахована Державним підприємством «Донецька залізниця» (), яке перебуває у стані припинення, залишається юридичною особою. Також суд безпідставно не урахував, що невиплата належних працівникові сум пов'язана з існуванням форс-мажорних обставин (захоплення невідомими особами усього майна товариства, розміщеного в зоні АТО), що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 і є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за таку невиплату.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні учасники справи не подали апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 02 вересня 1996 року працювала на різних посадах Державного підприємства «Донецька залізниця», у тому числі з 25 жовтня 2012 року на посаді начальника сектору експлуатації систем і задач інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Донецька залізниця».

Наказом від 29 липня 2016 року № 1/ос з 01 серпня 2016 року трудовий договір з працівниками інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Донецька залізниця» продовжено у зв'язку з реорганізацією у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

З 01 березня 2017 року на підставі наказу № 21/1ОЦ від 21.03.2017 підвищено посадові оклади працівників виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно з додатком до цього наказу, посадовий оклад ОСОБА_1 (начальник сектора, табельний номер 377) встановлено 6570 грн.

Позивач звільнена 10 травня 2017 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати за липень 2016 року, з березня по травень 2017 року надані розрахункові листи (табуляграми).

Згідно з науково-практичним висновком Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричинених впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), встановлені цим висновком обставини є підставами для звільнення від відповідальності зобов'язаної сторони, якщо за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», регіональна філія Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», за невиконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України.

Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання заробітної плати, а тому частково задовольнив позовні вимоги.

Однак повністю погодитись з цим висновком не можна з огляду на таке.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частина перша цієї статті 116 КЗпП України визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Отже, обов'язок з виплати заробітної плати працівнику несе роботодавець.

Як установлено судом, згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 з 02 вересня 1996 року працювала на різних посадах Державного підприємства «Донецька залізниця», у тому числі з 25 жовтня 2012 року на посаді начальника сектору експлуатації систем і задач на посаді начальника сектору експлуатації систем і задач інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Донецька залізниця».

Наказом від 29 липня 2016 року № 1/ос з 01 серпня 2016 року трудовий договір з працівниками інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Донецька залізниця» продовжено у зв'язку з реорганізацією у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Звільнена 10 травня 2017 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство (далі - ДП) «Донецька залізниця» () знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває у стані припинення.

Отже, ДП «Донецька залізниця» є самостійним суб'єктом трудового права, як організація, що має статус юридичної особи.

За приписами частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно зі статтею 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

При цьому, відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акту, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи - попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру не внесено, то ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договорами та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Отже, обов'язок як роботодавця щодо виплати ОСОБА_1 заробітної плати за липень 2016 року має нести саме ДП «Донецька залізниця».

Зі Статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 725, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту (пункт 2).

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство).

Згідно зі статтею 2 цього Закону, утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Зокрема у частині шостій наведеної норми зазначено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Укрзалізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов'язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604.

У пункті 1 частини другої Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов'язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов'язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крам та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Задовольняючи вимоги про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за липень 2016 року, суд першої інстанції, не установивши, що ДП «Донецька залізниця» та його інформаційно-обчислювальний центр бере участь в процедурі реорганізації та правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», а також, що його майно увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця»; неправильно застосував наведені норми матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку про те, що відповідач у даній справі став правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції. При цьому суд залишив поза увагою, що процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ «Українська залізниця» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України, як наслідок безпідставно відхилив заперечення ПАТ «Українська залізниця», що останнє не є належним відповідачем за цими вимогами.

Довід апеляційної скарги про неналежного відповідача в частині вимог про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за липень 2016 року є прийнятним, а аргумент відзиву про правонаступництво - безпідставним з урахуванням того, що ДП «Донецька залізниця» () знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою у м. Донецьку), залишається юридичною особою, свої активи та зобов'язання та документи на їх підтвердження до ПАТ «Українська залізниця» не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися), а тому правонаступництво від ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Українська залізниця» не перейшло, оскільки правонаступництво щодо ДП «Донецька залізниця» () настає в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції», після внесення майна до статутного капіталу правонаступника.

Крім того, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Українська залізниця» створила регіональну філію «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та визначила місце її розташування у місті Лиман Донецької області, вул. Привокзальна, будинок 22. Вказана регіональна філія не є юридичною особою.

Щодо вирішення судом попередньої інстанції позовних вимог про стягнення сум за 2017 рік, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 02 вересня 1996 року працювала на різних посадах Державного підприємства «Донецька залізниця», у тому числі з 25 жовтня 2012 року на посаді начальника сектору експлуатації систем і задач інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Донецька залізниця».

Наказом від 29 липня 2016 року № 1/ос з 01 серпня 2016 року трудовий договір з працівниками інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Донецька залізниця» продовжено у зв'язку з реорганізацією у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (ас. 9-12).

Наказом Виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 19/ІОЦ, який видано на виконання наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та наказу начальника Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17.03.2017 № 236/ДНД, встановлено початок простою з 08:00 год. 20 березня 2017 року з оплатою часу простою не з вини працівників з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (посадового окладу). Явка всіх працівників, які знаходяться на простої, на робочі місця під розпис у Журналі обліку приходу-уходу працівників є обов'язковою (ас. 18, 19-20).

Згідно з табелями обліку використання робочого часу за період з березня по травень 2017 року, які підписані начальником виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» Івлевим М.А., головним бухгалтером Соловйовою Л.І., економістом першої категорії Назаренко К.О., щодо ОСОБА_1 (табельний № 377) є відмітки про явки на роботу: березень - 4 дні (буквений код «РС») та 8 днів (буквений код «П»), квітень - 13 днів відпустки, 10 днів (буквений код «П»), травень - 3 дні відпустки, 1 день (буквений код «РС») та 2 дні (буквений код «П») (ас. 23, 26, 30).

27 липня 2017 року позивачеві виплачена заробітна плата за першу половину березня 2017 року у сумі 2235 грн 44 коп., що підтверджується відомістю на виплату грошей № 30, яка була надана відповідачем суду першої інстанції (ас. 51-52).

10 травня 2017 року відповідач видав наказ № 98/ос про звільнення з 10.05.2017 ОСОБА_1 (табельний № 0377) за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою грошової компенсації за 25 невикористаних дня щорічної відпустки (ас. 31).

Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами і не спростовані сторонами, зокрема особою, яка подала апеляційну скаргу.

За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення належних працівникові при звільненні сум за 2017 рік, у тому числі компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач порушив законні права працівника на оплату праці, які підлягають захисту шляхом стягнення певних сум.

Апеляційний суд не приймає довід апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення сум за спірний період (2017 рік), оскільки за змістом ст. ст. 84, 113, 115 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми і гарантії в оплаті праці, передбачені зазначеними нормативними актами, є мінімальними державними гарантіями, які застосовуються для захисту прав найманого працівника.

Поняття «простій» законодавчо дано у ст. 34 КЗпП України і визначено як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Отже, вирішуючи спір про оплату простою, суди повинні з'ясовувати, зокрема, факт перебування сторін у трудових відносинах, факт простою, правові наслідки і наявність чи відсутність вини працівника в цьому тощо.

Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 236/ДНД від 17.03.2017 «Про встановлення простою» та наказом №19/ІОЦ від 17.03.2017 виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» встановлено початок простою з 20.03.2017 для всіх працівників, у тому числі ОСОБА_1 Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно з графіком роботи.

Відповідачем не оспорюється видання цих наказів, а також факт перебування з позивачем у трудових відносинах та звільнення його саме 10 травня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в оскарженій частині, не приймає посилання відповідача на науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018, оскільки належна оплата праці є конституційним правом людини, а наявність викладених у науково-правовому висновку обставин може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання, проте не звільняє роботодавця від обов'язку здійснювати оплату праці та належно виконувати передбачені чинним законодавством гарантії.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення оплати праці, компенсації за невикористані дні відпустки, неможливість їх стягнення через відсутність первинних документів, суд апеляційної інстанції зазначає, що письмові докази, зокрема наказ «Про припинення трудового договору» № 98/ОС від 10.05.2017, табеля обліку використання робочого часу, протокол засідання комісії про надання матеріальної допомоги, наказ про підвищення годинних тарифних ставок та посадових окладів, які були досліджені судом з додержанням норм процесуального права, не спростовані відповідачем. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку, які оформлені відповідно до діючого трудового законодавства за підписом керівника відокремленого підрозділу, економіста, головного бухгалтера; а відповідачем не надано суду доказів, що на час складання цих документів відповідні посадові особи не мали повноважень.

Посилання відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що зазначені обставини були досліджені судом першої інстанції, який, відхиляючи заперечення відповідача, обґрунтовано виходив з того, що обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин відсутність на підприємстві первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

З наведених мотивів суд апеляційної інстанції приймає викладені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи щодо правильності висновків суду про наявність правових підстав для стягнення належних позивачеві при звільненні сум.

Разом з тим, суд першої інстанції належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок невиплачених за 2017 рік сум, згідно з яким у загальний розмір заборгованості включена сума 6685 грн 55 коп. за березень 2017 року.

Проте з наданих ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України від 12.11.2018 видно, що заробітна плата позивачу за березень 2017 року нараховувалась у розмірі 11218 грн 79 коп., з якої сплачувались страхові внески (ас. 45).

Нарахування заробітної плати за березень 2017 року у такому ж розмірі підтверджується розрахунковим листом (табуляграмою) (ас. 22).

Положення частин другої, восьмої статті 9, частини другої статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що страхові внески страхувальником за березень 2017 року сплачені, отже, виплачені відповідні суми, а позивач, у свою чергу, не надав належного доказу щодо невиплати йому заробітної плати.

Однак суд першої інстанції наведені норми не застосував до спірних правовідносин, не зазначив у рішенні мотиви, з яких він прийняв або відхилив письмовий доказ - індивідуальні відомості про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України, що був наданий позивачем на підтвердження позовних вимог.

За таких обставин підстави для задоволення вимог про стягнення заробітної плати за березень 2017 року відсутні, а тому рішення в цій частині не може залишатись без змін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог про стягнення належних працівникові при звільненні сум, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за липень 2016 року у сумі 2963 грн 67 коп. та за березень 2017 року в сумі 6685 грн 55 коп. з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог. У частині стягнення суми 13885 грн 74 коп. (23524 грн 96 коп. - 2963 грн 67 коп. - 6685 грн 55 коп.) рішення залишити без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з відповідача у дохід держави стягуються судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (59 %), що складає 415 грн 84 коп.

У зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» пропорційно до задоволеної частини вимог (41 %) 433 грн 45 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Законність і обґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд апеляційної інстанції не перевіряв з підстав не оскарження учасниками справи.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року щодо задоволення вимог про стягнення заборгованості 23534 грн 96 коп. частково скасувати; в частині розподілу судових витрат змінити.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованості із заробітної плати за липень 2016 року та за березень 2017 року відмовити.

Другий абзац резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ) на користь ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_2 реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1) невиплачену заробітну плату за квітень, травень 2017 року і грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 13885 (тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) грн 74 коп.

Рішення в частині допущення негайного виконання рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ) і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір 415 грн 84 коп.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ) у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, пропорційно до задоволеної частини вимог 433 грн 45 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: М.С. Будулуца

Г.В. Новікова