Ухвала

28 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 573/46/18

провадження № 61-23109ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 03 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (далі - ПАТ «Сумиобленерго») про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який під`єднаний до ліній електромережі. У 2014 році до будинку було добудовано приміщення, після чого працівниками енергопостачальної організації було винесено засіб обліку споживання електроенергії на зовнішню сторону будинку зі сторони вулиці та змінено проводку електропостачання з входом через приміщення прибудови. 12 грудня 2017 року до її будинку прибули працівники філії «Білопільський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» та склали Акт № 005467 про порушення правил користування електричною енергією для населення, зокрема п. 48 Правил користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН) та пп. 5 пункту 3.1 Методики.

Заперечуючи факт вчинення правопорушення у вигляді порушення ПКЕЕН та факт викрадення електроенергії шляхом самовільного підключення поза засобами обліку, остаточно уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати незаконними дії працівників ПАТ «Сумиобленерго» щодо складання Акту про порушення ПКЕЕН № 005467 від 12 грудня 2017 року, розрахунку необлікованої електричної енергії, протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення правил користування електричною енергією для населення Філії «Білопільський район електричних мереж» ПАТ «Сумиобленерго» № 4 від 17 січня 2018 року та 19 січня 2018 року щодо розгляду акту про порушення ПКЕЕН № 005467 від 12 грудня 2017 року та нарахування ОСОБА_1 вартості необлікованої електричної енергії за період з 13 грудня 2016 року по 12 січня 2018 року у сумі 56 155,52 грн.

Крім того, позивач зазначала, що неправомірними діями відповідачів, їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних переживаннях, втраті нормальних життєвих зв`язків та побоюванні, у зв`язку з чим просила стягнути з ПАТ «Сумиобленерго» 10 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 03 липня 2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року рішення Білопільського районного суду Сумської області від 03 липня 2019 року в частині вирішених вимог про визнання незаконними дій працівників ПАТ «Сумиобленерго» щодо складання Акту про порушення № 005467 від 12 грудня 2017 року, розрахунку суми необлікованої електричної енергії, Протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення правил користування електричною енергією для населення Філії «Білопільський район електричних мереж» ПАТ «Сумиобленерго» № 4 від 17 січня 2018 року та 19 січня 2018 року щодо розгляду Акту про порушення № 005467 від 12 грудня 2017 року та нарахування ОСОБА_1 вартості необлікованої електричної енергії за період з 13 грудня 2016 року по 12 січня 2018 року у сумі 56 155,52 грн скасовано, а провадження у цій частині закрито.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У грудні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 03 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову в даній справі є визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність справи та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 960 500 грн (1 921 х 500), а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та

застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 03 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко