Провадження № 2/331/415/2019
Справа № 331/6390/18
15 лютого 2019 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю: секретаря Постарнак М.М.,
позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_2 (зареєстрований та мешкає за адресою : м. Запоріжжя, вул. Західна, буд. № 22 «а») до ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В :
26.11.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком № 22-А по вул.. Західна в м. Запоріжжі.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником будинку № 22 «а» по вулиці Західній в м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 серпня 2005 року державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4
У період до жовтня 2015 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_5, яка мала від першого шлюбу сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
У 2009 році на прохання дружини він зареєстрував у своєму будинку ОСОБА_5 та її сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який жодного дня у будинку не мешкав, речей своїх у вказаному будинку не мав та не зберігав.
Під час вирішення питання щодо розірвання шлюбу ОСОБА_5 самостійно знялася з реєстраційного обліку та виїхала на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_3, але її син ОСОБА_3 самостійно з реєстраційного обліку не знявся, оскільки постійно мешкає на території Російської Федерації та не має бажання приїжджати та зніматися з реєстраційного обліку у добровільному порядку.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_5 у вищезазначеному будинку створює позивачу певні складнощі у розпорядженні квартирою, адже він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.
Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу в заочному порядку.
Відповідач по справі ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення. Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місцем проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явилися у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення позивача, та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився у судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу у підготовчне судове засідання (а.с. 22-23)
Ухвалою суду від 16 січня 2019 року підготовче провадження по зазначеній справі визнано закритим та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 45)
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення позивача, свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку № 22 «а» по вулиці Західній в м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 серпня 2005 року державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 (а.с. 8-11)
У період до жовтня 2015 року ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_5, яка мала від першого шлюбу сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12)
У 2009 році на прохання дружини ОСОБА_2 зареєстрував у своєму будинку ОСОБА_5 та її сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який жодного дня у будинку не мешкав, речей своїх у вказаному будинку не мав та не зберігав.
Під час вирішення питання щодо розірвання шлюбу ОСОБА_5 самостійно знялася з реєстраційного обліку та виїхала на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_3, але її син ОСОБА_3 самостійно з реєстраційного обліку не знявся, оскільки постійно мешкає на території Російської Федерації та не має бажання приїжджати та зніматися з реєстраційного обліку у добровільному порядку.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2 та має з ним добрі сімейні стосунки. Відповідача ОСОБА_3 вона знає, як сина від першого шлюбу колишньої дружини батька. За весь час знайомства бачила його всього 2-3 рази приблизно 6-7 років тому, коли він заїжджав до своєї матері у справах. ОСОБА_3 ніколи не мешкав у будинку батька, його було зареєстровано у будинку на проханням ОСОБА_5, оскільки він не мав реєстрації.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначив, що він є чоловіком доньки ОСОБА_2, вони мають добрі сімейні відносини. Відповідача ОСОБА_3 він знає, як сина від першого шлюбу колишньої дружини позивача, відносин з ним не підтримує. За весь час знайомства бачив його всього 2-3 рази, коли він заїжджав до своєї матері у справах. ОСОБА_3 ніколи не мешкав у будинку ОСОБА_2, та про те, що його було зареєстровано у будинку ОСОБА_2 йому стало відомо нещодавно.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. ст.317,319 ЦК Україниособі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК Українивласник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно дост. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положеннястатті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей391,396 ЦК Українипозов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Олеголвича про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_2 сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с. 2), а тому, оскільки позов задоволено сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.
Керуючись ст.ст. 263-265, 282 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_2 (зареєстрований та мешкає за адресою : м. Запоріжжя, вул. Західна, буд. № 22 «а») задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 «а», таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Західна, буд. № 22 «а».
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 «а», на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце реєстрації: м. Запоріжжя, вул.. Західна, буд. № 22 «а», реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Повний текст судового рішення складено 15 лютого 2019 року.
Сторонам, які не з»явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подане протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення суду або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н.Г.Скользнєва