Єдиний унікальний номер № 616/280/18
Провадження № 2/616/4/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„17 грудня 2019 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря КАПЛЕНКО А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача не з`явився

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_4 до Великобурлуцької селищної об`єднаної територіальної громади Великобурлуцького району Харківської області в особі Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку набувальної давності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до Великобурлуцької селищної об`єднаної територіальної громади Великобурлуцького району Харківської області в особі Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку набувальної давності в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 2007 року по даний час вона використовує будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для проживання членів своєї сім`ї. У вказаному будинку проживають її син ОСОБА_5 та невістка ОСОБА_6 .

Позивач вказує, що вказане домоволодіння було збудовано в період 1987 1991 роках КСП ім. Карла Маркса Великобурлуцького району Харківської області, яке у 2000 році було перейменоване в ПСП «Марс», яке на даний час припинило своє існування. ПСП «Марс» на даний час визнано банкрутом та перебуває в стадії ліквідації. Правовстановлюючі документи на дане житлове домоволодіння не виготовлялись та право власності у встановленому законом порядку не реєструвалось. У 2007 році керівництвом ПСП «Марс» позивачу було надано у користування вказане домоволодіння, однак при цьому документи на право проживання у даному житловому приміщенні керівництвом ПСП «Марс» їй не надавалися. При цьому позивач зазначає, що у 2007 2008 р.р. вона провела ремонтні роботи. У 2008 році оформила договори на користування природним газом та електричною енергією. Починаючи із 2007 року вона проводить поточні та капітальні ремонти будинку та прибирання прибудинкової території, які на даний час знаходяться у відмінному стані. Вважаючи, що будинок знаходиться на балансі Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області ОСОБА_4 звернулась до цього органу з питань приватизації житла, після чого дізналась, що будинок на балансі сільської ради не значиться. У 2017 році позивачем було замовлено, а Великобурлуцьким МКПТІ Харківської області виготовлено технічна документація на житловий будинок. Таким чином, ОСОБА_4 вважає, що вона у 2007 році добросовісно заволоділа зазначеним вище будинком та безперервно, відкрито використовує його по теперішній час у своїх особистих цілях.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити.

Представник відповідача Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області в судове засідання не з`явився, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Від селищного голови Терещенка В.М. надійшов лист в якому просять справу розглядати без участі представника селищної ради та просили прийняти законне, обґрунтоване рішення. При ухваленні рішення просили врахувати інформацію, що станом на 09 грудня 2019 року відповідно даних, переданих Гнилицькою Першою сільською радою при об`єднанні з Великобурлуцькою селищною об`єднаною територіальною громадою за адресою: АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації місця проживання 19 вересня 2013 року та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації місця проживання 01 жовтня 1996 року (а.с.142,143).

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Зазначив, що позивач є його рідною матір`ю і остання дійсно спірний будинок ще у 2007 року надала йому та його дружині в користування. З 2007 року допомагала його сім`ї: займалась благоустроєм будинку та подвір`я, здійснювала поточні ремонти в будинку, підтримувала будинок в доброму стані. На даний час він проживає в ньому разом з дружиною.

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, судові повістку отримувала завчасно (а.с.140,153). Заяв чи клопотань не надходило.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.ст.3 і 4 ЦПК України).

Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 39, 328, 344 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло, право власності є непорушним.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, з архівної довідки директора КУ «Трудовий архів Великобурлуцького району» від 14.03.2019 № 01-05/44 вбачається, що колгосп імені Карла Маркса Першогнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області був утворений в 1927 році. Згідно рішення загальних зборів членів колгоспу ім. Карла Маркса, колгосп перейменовано в колективне сільськогосподарське підприємство імені Карла Маркса (КСП ім. Карла Маркса) Першогнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (протокол № 1 від 06 лютого 1993 року загальних зборів членів колгоспу), яке в подальшому, згідно рішення загальних зборів КСП ім. Карла Маркса було перейменовано в приватне сільськогосподарське підприємство «Марс» (ПСП «Марс») Першогнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (протокол загальних зборів № 1 від 09 січня 2000 року). Відповідно до рішення суду № 922/2638/16 від 12.09.2016 року визнано юридичну особу ПСП «Марс» банкрутом, розпочату ліквідаційну процедуру (а.с.15). Підприємство знаходиться в стані припинення (а.с.15).

З довідки, виданої начальником архівного відділу Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 31.10.2017 № 01-38/126 вбачається, що даних про побудову будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який будувався КСП «ім. Карла Маркса» не виявлено (а.с.13).

Судом також встановлено, що у 04 жовтня 2007 року Великобурлуцьким бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 на замовлення ОСОБА_4 (а.с.07-10).

24 березня 2008 року генеральний директор ПСП «Марс» листом просив голову Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області прийняти в комунальну власність територіальної громади с. Гнилиця Перша перелік житлових будинків, до якого серед інших входить будинок, розташований по АДРЕСА_1 (а.с.20).

Однак з довідки, виданої виконавчим комітетом Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 06.11.2017 № 02-19/453 та листа ліквідатора ПСП «Марс» від 12.01.2018 № 02-08/1 вбачається, що будинок, розташований за вищевказаною адресою на балансі ПСП «Марс» не обліковується (а.с.16,21).

З довідки Великобурлуцького районного відділення «Харківенергозбут» від 31.10.2017 № 46Е/22-617 з 14 липня 2008 року по теперішній час між АК «Харківобленерго» та ОСОБА_4 укладений договір про користування електричною енергією (а.с.18). Відповідно до довідки Великобурлуцької дільниці ПАТ «Харгівгаз» 03 вересня 2008 року по теперішній час між ПАТ «Харківгаз» та ОСОБА_4 , укладений договір про користування природним газом (а.с.17).

Відповідно до акту обстеження житловий умов від 07.11.2017 р. при перевірці житлових умов будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , комунальні послуги оформлені за ОСОБА_4 Будинок використовується в особистих цілях. На даній площі з вересня 2007 року проживає син ОСОБА_4 ОСОБА_5 з невісткою ОСОБА_6 (а.с.11).

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 підтвердила доводи позивача ОСОБА_4 про те, що з 2007 року позивач використовує будинок АДРЕСА_1 для своєї сім`ї, а саме: в зазначеному будинку проживає її син ОСОБА_5 та невістка ОСОБА_6 . Позивач з 2007 року доглядає за будинком та прибудинковою території, підтримує будинок в належному стані. Сама позивач зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 .

Позивач просить визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок, посилаючись на те, що з 2007 року, тобто понад 10 років відкрито, безперервно володіє домоволодінням у своїх особистих цілях, постійно займається благоустроєм прибудинкової території, ремонтом та підтримання будівлі в належному стані, сплачує податки, здійснює комунальні платежі.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як встановлено в судовому засіданні в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації місця проживання 19 вересня 2013 року та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації місця проживання 01 жовтня 1996 року, що підтверджено адресною карткою (а.с.156). На даний час вказані особи зареєстровані у зазначеному будинку, що також вбачається з домової книги (а.с.167-168).

Згідно погосподарської книги, особовий рахунок № НОМЕР_1 членом господарства зазначено ОСОБА_11 (а.с.164,166).

Також, відповідно до облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 р.р. головою домогосподарства зазначено ОСОБА_4 , а власником майна «Деуля» (а.с.161). З облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 р.р. головою домогосподарства вказано ОСОБА_4 , власника не зазначено (а.с.162).

З картки реєстрації особи та адресної картки також вбачається, що в даному будинку з 15.03.1989 року по 17.10.2018 року також була зареєстрована ОСОБА_12 (попереднє прізвище ОСОБА_13 (а.с.156,157).

Позивач вважає, що є всі законні підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначений житловий будинок згідно вимог ст.344 ЦК України, оскільки вона безперервно, добросовісно, відкрито володіє та на свій розсуд користується зазначеним нерухомим майном.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Як роз`яснено у пунктах 9,11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Встановлюючи чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння.

Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого - відсутність у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Відтак, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Отже, для визнання права власності за набувальною давністю необхідною умовою є безперервне володіння власністю протягом 10 років, однак в судовому зсідання з пояснень позивача, допитаного свідка та матеріалами справи встановлено, що позивач в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 не проживає та не зареєстрована. Позивач мешкає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . В будинку, на який остання просить визнати право власності в порядку набувальної давності, з 2007 року мешкає її син та невістка, які постійно проживають в означеному будинку, що також підтверджується актом обстеження житлових умов від 07.11.2017 року.

Окрім того, в зазначеному будинку на даний час зареєстровані й інші особи, а саме: ОСОБА_9 , дата реєстрації місця проживання 01 жовтня 1996 року та ОСОБА_8 , дата реєстрації в спірному житловому будинку 19 вересня 2013 року, тобто дані особи також претендують на це майно в даний час, а ці обставини ставлять під сумнів добросовісність заволодіння спірним житловим будинком позивачем.

Отже, позивач не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння нею спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у неї добросовісності такого володіння, а відкритість і безперервність користування спірним майном у своїх особистих цілях, для надання житла своєму синові, не є достатніми підставами для набуття на нього права власності в порядку набувальної давності, відповідно до вимог статті 344 ЦК України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

У разі відмови у задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст.328, 344, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Великобурлуцької селищної об`єднаної територіальної громади Великобурлуцького району Харківської області в особі Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку набувальної давності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст.358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Гнилиця Великобурлуцького району Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Великобурлуцьким РВ УМВСУ України в Харківській області 12 грудня 1997 року, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Великобурлуцька селищна рада Великобурлуцького району Харківської області, місцезнаходження: вул. Центральна, буд.40, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Гнилиця Великобурлуцького району Харківської області, паспорт серія НОМЕР_4 виданий Великобурлуцьким РВ УМВСУ України в Харківській області 19 травня 2003 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с.Лиман Зміївського району Харківської області, паспорт серія НОМЕР_5 виданий Великобурлуцьким РСГУДМС України в Харківській області 23 січня 2016 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Судове рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 17 грудня 2019 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 грудня 2019 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ