У Х В А Л А

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 755/13351/18

провадження № 61-23151ск19

Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12606,79 грн,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12606,79 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 12 липня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з порушеними зобов`язаннями за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30 червня 2018 року має заборгованість 12606,79 грн, з яких: 1308,40 грн - заборгованість за кредитом, 8036,97 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2184,91 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина) 576,51 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 308,40 грн, заборгованість за процентами в розмірі 399,27 грн, а всього 1707, 67 грн та судовий збір у розмірі 1762 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем здійснювалося зняття коштів по картці, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення кредитної заборгованості здійснювалося не регулярно, у зв`язку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1308,40 грн, що підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, суд дійшов висновку, що оскільки банк в односторонньому порядку, без повідомлення позичальника збільшив відсоткову ставку стягненню підлягає лише заборгованість по відсоткам, нарахована за період до 31 серпня 2014 року (період коли проценти нараховувались по відсотковій ставці 30 %) та судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції зазначав, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки пеня, це вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, а комісія, це плата за надані послуги. Позивачем у розрахунку заборгованості наведена загальна сума нарахувань за різними видами зобов`язань, пенею та комісією, в загальній сумі 2184,91 грн, що унеможливлює перевірити вірність нарахувань за кожним зобов`язанням, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, у розрахунку заборгованості сума в розмірі 2184,91 грн зазначена як комісія, при цьому, у позовній заяві позивач просить стягнути дану суму, як заборгованість за пенею та комісією.

Також, суд першої інстанції вважав, що нарахування позивачем до сплати відповідачу штрафу, в якості фіксованої та процентної складової, то вказані позовні вимоги, в частині стягнення фіксованої суми, також, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування, в тому числі і одночасне застосування двох видів штрафу, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року скасовано, та ухвалено нове судове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 308, 40 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Апеляційний суд не погодився з висновкам суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованість за процентами в розмірі 399,27 грн та виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем Витягом з Тарифів та Витягом з Умов був ознайомлений відповідач і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, тому стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 308, 40 грн.

У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, в якій просило скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити нове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 12 606,79 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 1921 грн =191 200 грн.).

Таким чином ця справа є малозначною.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 394 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко