Ухвала

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 522/15685/16-ц

провадження № 61-41074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н.О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - державне підприємство «Конярство України»,

треті особи: керівник філії «Одеський іподром» державного підприємства «Конярство України» Войний Олександр Валентинович, виконуючий обов'язки керівника філії «Одеський іподром» державного підприємства «Конярство України» Станська Галина Миколаївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу представника державного підприємства «Конярство України» - Туманова Дениса Сергійовича на постанову апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2018 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Кононенко Н. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ :

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Конярство України» (далі - ДП «Конярство України»), треті особи: керівник філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» Войний О. В., виконуючий обов'язки керівника філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» Станська Г. М., про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, скасування протоколу та поновлення на роботі.

Позов мотивовано тим, що згідно з наказом № 18 було ОСОБА_1 було зараховано керівником філії «Одеський Іподром» ДП «Конярство України» в штат підприємства з 01 вересня 2015 року на посаду юрисконсульта за сумісництвом на 0, 5 ставки.

02 червня 2016 року по 15 червня 2016 року він знаходився на лікарняному.

Згідно з наказом від 16 червня 2016 року № 50 позивач отримав щорічну відпустку та був зобов'язаний приступити до виконання своїх обов'язків з 07 липня 2016 року.

21 червня 2016 року ОСОБА_1 отримав побутову травму та йому відкрили листок непрацездатності, він знаходився на лікарняному до 12 серпня 2016 року включно.

20 липня 2016 року ОСОБА_1 отримав лист в якому відповідач повідомив, що відповідно до наказу від 17 червня 2016 року № 52 його звільнено із займаної посади з підстав, передбачених статтею 43 КЗпП України.

Позивач вважає, що його звільнено з порушення вимог статті 49-2 КЗпП України.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив:

- визнати протокол від 02 червня 2016 року, складений членами трудового колективу щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці в період з 24 травня 2016 року по 01 червня 2016 року незаконним та скасувати його;

- визнати наказ від 07 липня 2016 року № 52 протиправним та скасувати наказ філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» № 52;

- поновити ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України».

- стягнути з філії «Одеський Іподром» ДП «Конярство України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- зобов'язати філію «Одеський іподром» ДП «Конярство України» розрахувати та провести виплату грошових коштів згідно з трьома листками непрацездатності серії АГШ № 746567 та серії АГШ № 746688;

- стягнути з філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем трудового законодавства при його звільненні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано наказ від 07 липня 2016 року № 52 протиправним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України».

Стягнуто з філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13 019,60 грн.

Стягнуто з філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивача було звільнено із займаної посади з порушенням норм чинного трудового законодавства. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на роботі та стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20 липня 2018 року представник філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» - ТумановД. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У листопаді 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу щодо порушення відповідачем норм трудового законодавства.

20 вересня 2018 року представником ДП «Конярство України» - ТумановимД. С. подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому він просить скасувати постанову апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

06 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив, в якому просить касаційну скаргу ДП «Конярство України» - Туманова Д. С. залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно з наказом керівника філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України» від 31 серпня 2015 року № 18 ОСОБА_1 було зараховано в штат підприємства з 01 вересня 2015 року на посаду юрисконсульта за сумісництвом на 0,5 ставки.

Наказом від 17 червня 2016 року № 52 ОСОБА_1 був звільнений з 07 липня 2016 року з займаної посади з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 43-1 КЗпП України (а. с. 9).

Суди встановили, що з 02 червня 2016 року по 15 червня 2016 року ОСОБА_1 знаходився на лікарняному.

Згідно з наказом від 16 червня 2016 року № 50 позивач отримав щорічну відпустку з 16 червня 2016 року та був зобов'язаний приступити до виконання своїх обов'язків з 07 липня 2016 року (а .с. 8).

21 червня 2016 року ОСОБА_1 відкрито листок непрацездатності та він знаходився на лікарняному по 12 серпня 2016 року включно. Визначено приступити до роботи 13 серпня 2016 року (а. с. 13).

Позиція Верховного Суду

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з'ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2018 року у справі № 214/4937/15 судом встановлено, що 26 березня 2015 року підписано наказ № 51-к, яким позивача звільнено з посади у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника - ОСОБА_6, який не є сумісником. У день звільнення позивачу відкрито листок непрацездатності від 27 березня 2015 року АГХ 420431.

Перевіряючи законність вищезазначеного наказу, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що за правилом частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо на день звільнення працівнику відкрито листок непрацездатності. Суд має виходити з того, що на працівника-сумісника поширюються всі гарантії працівника, а, отже, його неможливо звільнити за рішенням роботодавця під час тимчасової непрацездатності.

Звільнення працівника-сумісника із суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на посаду іншого працівника, який не є сумісником, за правовою природою є звільненням, що відбувається з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), оскільки трудовий договір у такому випадку підлягає розірванню у зв'язку з наміром власника прийняти для виконання цієї роботи іншого працівника. Вочевидь, неукладення власником трудового договору з іншою особою, яка не є сумісником не призвело б до розірвання трудового договору з працівником-сумісником.

В оцінці цієї підстави суд також має врахувати системний аналіз статті 43-1 КЗпП України, за змістом якої звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством, розглядається законодавцем як різновид розірвання трудового договору за ініціативою власника.

Разом з тим колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не може погодитись із такими висновки, виходячи з наступного.

Статтею 40 КЗпП України чітко передбачені випадки розiрвання трудового договору з ініціативи власника, зокрема:

1) змiн в органiзацiї виробництва i працi, в тому числi лiквiдацiї, реорганiзацiї, банкрутства або перепрофiлювання пiдприємства, установи, органiзацiї, скорочення чисельності або штату працiвникiв; 2) виявленої невiдповiдностi працiвника займанiй посадi або виконуванiй роботi внаслiдок недостатньої квалiфiкацiї або стану здоров'я, якi перешкоджають продовженню даної роботи; 3) систематичного невиконання працiвником без поважних причин обов'язкiв, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрiшнього трудового розпорядку, якщо до працiвника ранiше застосовувалися заходи дисциплiнарного чи громадського стягнення; 4) прогулу (в тому числi вiдсутностi на роботi бiльше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 5) нез'явлення на роботу протягом бiльш як чотирьох мiсяцiв пiдряд внаслiдок тимчасової непрацездатностi, не рахуючи вiдпустки по вагiтностi i родах, якщо законодавством не встановлений тривалiший строк збереження мiсця роботи (посади) при певному захворюваннi. За працiвниками, якi втратили працездатнiсть у зв'язку з трудовим калiцтвом або професiйним захворюванням, мiсце роботи (посада) зберiгається до вiдновлення працездатностi або встановлення iнвалiдностi; 6) поновлення на роботi працiвника, який ранiше виконував цю роботу; 7) появи на роботi в нетверезому станi, у станi наркотичного або токсичного сп'янiння; 8) вчинення за мiсцем роботи розкрадання (в тому числi дрiбного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенцiї якого входить накладення адмiнiстративного стягнення або застосування заходiв громадського впливу.

Звiльнення з пiдстав, зазначених у пунктах 1, 2 i 6 цiєї статтi, допускається, якщо неможливо перевести працiвника, за його згодою, на iншу роботу.

Не допускається звiльнення працiвника з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу в перiод його тимчасової непрацездатностi (крiм звiльнення за пунктом 5 цiєї статтi), а також у перiод перебування працiвника у вiдпустцi. Це правило не поширюється на випадок повної лiквiдацiї пiдприємства, установи, органiзацiї.

Таким чином, положення частини третьої статті 40 КЗпП України стосуються лише цієї статті та не стосується статті 41-3 КЗпП України, згідно з якою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством. На сумісника не поширюються гарантії працівника-не сумісника, встановлені частиною третьою статті 40 КЗпП України, оскільки звільнення працівника відбулось не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за пунктами 1-4, 6-8 статті 40 КЗпП України, а у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника на повний робочий день, а тому його можливо звільнити із посади, яку він займав за сумісництвом у період його тимчасової непрацездатності.

За правилами частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Обєднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше прийнятій постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати судової палати Касаційного цивільного Суду від 25 січня 2018 року у справі 214/4937/15-ц (провадження № 61-411св17).

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 522/15685/16-ц за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Конярство України», треті особи: керівник філії «Одеський іподром»державного підприємства «Конярство України» Войний Олександр Валентинович, виконуючий обов'язки керівника філії «Одеський іподром» державного підприємства «Конярство України» Станська Галина Миколаївна, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, скасування протоколу та поновлення на роботі передати на розгляд Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило