ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/7478/17

Провадження № 22-ц/818/4900/19

Категорія: право власності

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року у складі судді Губської Я.В.,

у цивільній справі №640/7478/17 за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

встановив:

19.05.2017 керівник Харківської місцевої прокуратури №4 звернувся в інтересах держави в особі Харківської міської ради до суду з позовом в якому просив:

- визнати недійсною довіреність, посвідчену 03.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим М.К. (реєстровий №108);

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 25.02.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. (реєстровий №927);

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 01.03.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. (реєстровий №403);

- визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою;

- визнати право власності на вказану квартиру, загальною площею 54,2 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради;

- витребувати квартиру АДРЕСА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказував, що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №000070, внесеному в ЄРДР за ст.ст.190,358 КК України виявлено факт незаконного заволодіння майном, зокрема квартирою АДРЕСА_1 .

Так, згідно відомостей, які містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, право власності на вказану квартиру 12.12.2006 було зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 17.11.2006, виданого Київською районною радою м. Харкова.

Згідно актового запису про смерть №4306 від 17.03.2016, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову, ОСОБА_4 , який проживав у квартирі АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відміток, які є у вказаному актовому записі про смерть, вбачається, що паспорт померлого в реєстраційний орган не повертався.

В день смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за його останнім місцем проживання у вищевказаній квартирі, в якій він був зареєстрований та проживав один, що підтверджується довідкою ОЖК «Дом-сервіс» від 18.02.2016 року.

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 02.02.2017 року, наданих Третьою Харківською державною нотаріальною конторою щодо ОСОБА_4 , вбачається відсутність заведених спадкових справ, виданих свідоцтв про право на спадщину, заповітів, спадкових договорів.

Згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 25.02.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі ХМНО) Ємцем І.О. посвідчено договір купівлі-продажу №927, за змістом якого ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 03.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим М.К., продав зазначену квартиру ОСОБА_3 .

На підставі цього договору приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О. в цей же день,25.02.2016, було прийнято рішення з індексним №28441964 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на дану квартиру (номер запису про право власності 13429036).

01.03.2016 ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В. (реєстровий №403), продав зазначену квартиру ОСОБА_1 за 330 000 грн.

На підставі цього договору приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В. 01.03.2016 року було прийнято рішення з індексним №28535436 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру (номер запису про право власності 13508990).

Посилаючись на вказані обставини та на положення ч.4 ст.25, п. 11 ч.1 ст.346 ЦК України, прокурор вказував, що цивільна правоздатність, а в даному випадку право власності ОСОБА_4 , припинилася у момент його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а відтак на час нотаріального посвідчення довіреності приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим М.К. від 03.02.2016, та на час нотаріального посвідчення приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О. договору від 25.02.2016 року, він не був здатний мати та здійснювати цивільні права та обов`язки, у тому числі цивільні права продавця належної йому за життя квартири.

За таких обставин, позивач вважає, що укладення згаданих договорів від 25.02.2016 року та 01.03.2016 року здійснено всупереч вимогам ч.1 ст.658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику. А з огляду на спрямованість довіреності від 03.02.2016 року та договорів від 25.02.2016 року і 01.03.2016 року на незаконне заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , вказані правочини є такими, що порушують публічний порядок, тобто нікчемними в силу ч.ч. 1-2 ст.228 ЦК України.

Крім того, прокурор зазначав, що Харківська міська рада, якій належить спірна квартира в силу відумерлості спадщини, не була стороною спірних правочинів, у зв`язку з чим, відповідне нерухоме майно вибуло з володіння власника (ХМР) не з його волі, а іншим шляхом. За таких обставин, вказує прокурор, він змушений був звернутися з даним позовом до суду з метою захисту інтересів держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ухвалою від 25.05.2017 року за заявою прокурора вживалися заходи забезпечення позову у виді арешту спірної квартири.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31.10.2017 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 , діючого в інтересах відповідача ОСОБА_1 , ухвала Київського районного суду м.Харкова від 25.05.2017 року скасована і відмовлено у задоволенні керівника Харківської місцевої прокуратури №4 про забезпечення позову з тих підстав, що на вказану квартиру вже був накладений арешт ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 04.04.2016 в межах кримінального провадження №000070.

В матеріалах справи відсутні дані про долю як вжитого в межах кримінального провадження арешту спірної квартири так і щодо розпочатого у більше ніж три роки тому самого кримінального провадження, а позивач апеляційному суду не надав письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , направлену йому в порядку, передбаченому ст.360 ЦПК України.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 24 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Суд вказаним рішенням:

-визнав недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 лютого 2016 року між ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої Щелковим М. К., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 03 лютого 2016 року, реєстр № 108, та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І. О., реєстровий № 927;

-визнав недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 01 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А. В., реєстровий № 403;

-визнав відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_4 , що складається з квартири АДРЕСА_1 ;

-визнав право власності на вказану квартиру за територіальною громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради;

-витребував квартиру АДРЕСА_1 , від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради;

-вирішив стягнути з відповідачів на користь прокуратури сплачений при зверненні з позовом судовий збір з кожного по 3 783,33 грн.

Відповідачі, правова підтримка яких здійснювалася керуючим Адвокатського бюро «Мосейчук та партнери» (м.Київ), по черзі зверталися з апеляційними скаргами на рішення суду першої інстанції, які ухвалами апеляційного суду залишалися без руху у зв`язку із їх невідповідністю за змістом вимогам процесуального закону, а в подальшому поверталися у зв`язку з неусуненням допущених апелянтами недоліків.

02.07.2018 до суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції, яка ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 липня 2018 року було залишено без руху та надано заявнику строк 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_1 вказував, що суд залишив поза увагою суперечливі докази щодо дати смерті ОСОБА_4 - довідку ОЖК «Дом-Сервіс» в якій зазначено про її видачу ОСОБА_4 18.02.2016 року та актовий запис про смерть № 4306 від 17.03.2016 року в якому вказано про смерть ОСОБА_4 18.01.2016 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує, що суд першої інстанції не перевірив докази на їх достовірність та поклав їх в основу рішення, не з`ясувавши достовірність документу та шлях його отримання, проігнорувавши подане 20.09.2017 року через канцелярію суду представником відповідача клопотання про витребування доказів, зокрема з Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи копію свідоцтва про смерть № 262 - Дм/16 від 03.03.2016 року та інформації щодо того, коли саме первісно було знайдено ОСОБА_4 , а також про витребування з ОЖК «Дом - Сервіс» копію журналу вхідної та вихідної кореспонденції, де відображається інформація про заявника та отримувача довідки від 18.02.2016 року щодо зареєстрованих осіб квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, вказує апелянт, право на витребування майна із чужого незаконного володіння має лише законний власник цього майна. Позивачем не було доведено право власності Харківської міської ради на спірне майно, оскільки ХМР не подавала заяву про визнання спадщини відумерлою, а тому, в силу вимог чинного законодавства, Харківська міська рада, навіть не може бути позивачем в даній цивільній справі.

Вважає, що Харківська місцева прокуратура №4 вийшла за межі своїх повноважень. Оскільки на час укладення Договору купівлі-продажу Харківська міська рада не була власником майна, твердження позивача про те, що спірна квартира вибула із володіння власника поза його волею, є безпідставними, а відсутність цієї ознаки виключає застосування ст. 388 ЦК України.

Суд першої інстанції повинен був встановити обставини, що майно вибуло з володіння власника або володіння особи, якій воно було передано власником у користування в силу зазначених обставин, а також, що набувач придбав це майно за відплатним договором і що він не знав і не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчужувати. Тому, на думку скаржника, через неповноту встановлення обставин, що мають значення для справ, суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 24 травня 2018 року визнано неподаною та повернуто відповідачу у зв`язку з тим, що ним у передбачений законом та ухвалою суду строк не усунені недоліки, допущені ним при подачі апеляційної скарги (не сплачено судовий збір).

Постановою Верховного суду від 14.08.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21.09.2018 року скасовано, справу направлено для продовження апеляційного розгляду до суду апеляційної інстанції (провадження №61-47564св18).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.09.2019 задоволено клопотання ОСОБА_1 , відстрочено сплату судового збору, відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою, копії апеляційної скарги ОСОБА_1 та вказаної ухвали надіслані рекомендованими листами іншим учасникам справи і встановлено строк (п`ять днів з дня їх отримання) для подання письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою від 21.09.2019 призначено розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні.

Учасники справи письмові відзиви у відповідності до ст.360 ЦПК України не подали, про відношення до апеляційної скарги і щодо розгляду справи в апеляційному суді не повідомили, хоча апеляційним судом у передбаченому законом порядку усім учасникам надсилалася передбачена ст.360 ЦПК України кореспонденція, неодноразово надсилалися судові повістки, про розгляд справи здійснювалося повідомлення на сайті.

Враховуючи викладене колегія суддів, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

У відповідності до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власникові. Зі смертю власника право власності припиняється (ст.. 317, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За змістом ч. 4 ст. 25, п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а також припиняється представництво за довіреністю у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Судом встановлено та не спростовується апелянтом, що квартира АДРЕСА_1 з 12.12.2006 року належала на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 17.11.2006 року, виданого виконкомом Київської районної ради м. Харкова, що підтверджується записами з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно актового запису про смерть № 4306 від 17.03.2016 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цьому актовому запису також вказано, що місце проживання померлої особи: АДРЕСА_2 ; у якості документа, що посвідчує факт смерті зазначено лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 № 262-Дм/16 від 03.03.2016 року, висновок Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів. Паспорт померлого не здано. (а.с. 19-20).

В день смерті ОСОБА_4 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина за його останнім місцем проживання у вищевказаній квартирі, в якій він був зареєстрований та проживав один.

Згідно інформаційних довідок зі спадкового реєстру з часу відкриття спадщини ніхто зі спадкоємців ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. (а.с. 21-22)

25.02.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. посвідчено договір купівлі-продажу №927, за змістом якого ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 03.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим М.К., продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . На підставі цього договору приватним нотаріусом 25.02.2016 року було прийнято рішення з індексним №28441964 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на дану квартиру (номер запису про право власності 13429036).

01.03.2016 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. (реєстровий №403), продав зазначену квартиру ОСОБА_1 за 330 000 грн. На підставі цього договору приватним нотаріусом 01.03.2016 року було прийнято рішення з індексним №28535436 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру (номер запису про право власності 13508990).

Згідно інформації Харківської місцевої прокуратури №4 за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 здійснюється кримінальне провадження № 0000070 за ст.ст. 190 («Заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою») та 358 («Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів»)КК України.

За даними, наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру станом на момент розгляду справи зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову прокурора в інтересах держави у особі Харківської міської ради як представницького органу управління територіальної громади, майнові права якої та інтереси порушено відповідачами. Також колегія погоджується рішенням суду в частині залишення без задоволення позовної вимоги прокурора про визнання довіреності від 03.02.2016 року недійсною, оскільки у даних спірних правовідносинах не є належним способом захисту визнання недійсною довіреності.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом частини 3 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

За ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шестимісячний строк для прийняття спадщини сплинув 18 липня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 заяв про прийняття спадщини подано не було.

Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру станом на 02.02.2017 року заповіти та спадкові договорі ані ОСОБА_4 , а ні від імені ОСОБА_4 не складались та не укладались; спадкові справи не свідоцтва про право власності на спадщину не видавались.

Доказів на спростування даних обставин та наявності інших спадкоємців відповідачами у відповідності до ст. 81 ЦПК України не надано.

За таких обставин, враховуючи відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_4 , позовна заява про визнання спадщини відумерлою та її перехід до територіальної громади у особі Харківської міської ради підлягає задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає зміні з огляду на таке.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає в внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Таким чином повністю відновлюються порушені права територіальної громади, а тому немає потреби у визнанні недійсними оспорених договорів купівлі-продажу спірної квартири, укладених після смерті спадкодавця, оскільки такий спосіб захисту з огляду на положення статей 15, 16 ЦК України за наведених обставин не є ефективним.

Крім того, оскільки на час посвідчення договорів купівлі-продажу спірної квартири від 25.02.2016 року та від 01.03.2016 року власника спірного нерухомого майна ОСОБА_4 вже не було серед живих, так як він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то ці договори є нікчемними, будь-яких правових наслідків не створюють.

У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції щодо визнання оспорених договорів купівлі-продажу належить скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Крім того, порядок передачі відумерлої спадщини (нерухомого майна) до комунальної власності закріплений у статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» та пункті 4.1.5 Положення про управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 листопада 2015 року №7/115, відповідно до яких Управління комунального майна та приватизації проводить передачу комунальним підприємствам, установам, організаціям об`єктів комунальної власності у господарське відання та оперативне управління, відповідно до рішень виконавчого комітету Харківської міської ради (щодо нерухомого майна) та з наступною державною реєстрацією права власності за громадою.

Відповідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскаржуваним судовим рішенням право власності на спірну квартиру за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради не визнавалось.

Оскільки спірне нерухоме майно, як відумерлу спадщину, Харківською міською радою до комунальної власності не прийнято, правовстановлюючих документів не отримано, право власності у встановленому законом порядку не зареєстроване, суд першої інстанції дійшов до помилково висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про витребування квартири із чужого незаконного володіння на користь територіальної громади в особі Харківської міської ради, яка на момент виникнення спірних правовідносин ще не набула права власності на квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не має права звертатись до суду з позовом в інтересах Харківської міської ради є безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1«Про прокуратуру» Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 року прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення прокурора до суду): прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України).

Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 45 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Харківська міська рада із заявою про визнання спадщини відумерлою та (або) з позовом про визнання договору купівлі-продажу в інтересах територіальної громади м. Харкова не звернулась, а тому прокурор обґрунтовано звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом права добросовісного власника ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном та на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ОСОБА_6 , придбав за 330 000 грн. (12225 доларів США) двохкімнатну квартиру загальною площею 54,2 кв.м. в місті Харкові 01.03.2016, тобто через три дні після того, як «продавець», ОСОБА_3 , придбав її у власність за договором купівлі-продажу від особи, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав би переконатися у дійсності та правомірності набуття власності на квартиру, та належним чином доводи свою добросовісність та безпідставність позовних вимог.

Така правова позиція щодо ефективності судового захисту порушених прав територіальної громади міститься в постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №644/7992/17.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність факту смерті ОСОБА_4 18.01.2016 року та суперечливість наданих прокурором письмових доказів, оскільки факт смерті встановлено у передбаченому законом порядку, підтверджується належним доказом актовим записом про смерть № 4306 від 17.03.2016 року, виданого уповноваженим на видачу такого документу органом відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції.

Належність, допустимість та достовірність цього доказу відповідачем не спростована в передбаченому процесуальним законом порядку ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Довідка директора ОЖК «Дом-сервіс» Осічкіна О.М. від 18.02.2016 про належність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на праві власності та про відсутність реєстрації в цій квартирі інших осіб станом на 16.02.2016 та про відсутність заборгованості по оплаті комунальних послуг, яка, начебто, видана ОСОБА_4 , спростовує актовий запис і може свідчити лише про низьку правову освідченість особи, яка її складала.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають і не свідчать про наявність підстав для відмови у позові.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ст.376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого у формі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25.02.2016 року між ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої Щелковим М.К., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 03.02.2016 року, реєстр № 108 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., реєстровий № 927, та про визнання недійсним правочину, вчиненого у формі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 01.03.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В., реєстровий № 403 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені цих позовних вимог.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року в частині залишення без задоволення позовної вимоги керівника Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради про визнання недійсною довіреності, посвідченої 03.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим М.К. (реєстровий №108) залишити без змін.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року в іншій частині задоволення позову змінити.

Визанити відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається з двох кімнатної квартири АДРЕСА_3 , і передати її у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2019 року

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина