Справа № 462/4050/19 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2851/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м.Львів

Справа № 462/4050/19

Провадження № 22ц/811/2851/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю Скрут ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Альфа Банк»

на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 8 липня 2019 року у складі судді Румілової Н.М.

у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», з участю третьої особи: Національного банку України, про визнання дій протиправними та скасування рішень про реєстрацію права власності на нерухоме майно, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

встановив:

25 червня 2019 року ОСОБА_2 звернувся з цим позовом.

Позивач звернувся з заявою про забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер об`єкта в РВПН 22670686 та заборонити суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на об`єкт нерухомого майна, зокрема на згадану квартиру. В обґрунтування заяви посилається на те, що відповідач може відчужити спріну квартиру, а дії щодо реєстрації банком за собою права власності на вказану квартиру ним оскаржуються як незаконні. Вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Просить задовольнити заяву.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 8 липня 2019 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер об`єкта в РВПН 22670686. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржує АТ «АльфаБанк». Проситьскасувати ухвалу та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Зазначає, що оскаржувана ухвала не містить обгрунтування необхідності забезпечення позову, в ній не вказано жодних підстав для його обрання, не вказано яким чином невжиття заходів забезпечення позову зможе істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Вказує, що судом першої інстанції не враховано факту порушення умов кредитного договору зі сторони позивача. Також стверджує, що даний спір носить немайновий характер.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з такого.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Згідно із ч .2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно із п. п. 1, 2 ч.1ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 цього Кодексу, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать чи підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості судового виконання рішення.

Забезпечення позову застосовується для недопущення, утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також для перешкодження спричинення значної шкоди заявнику.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Встановлено, що звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, позивачем наведено обгрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову, надано належні та допустимі докази.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на спірне нерухоме майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні вимоги про заборону суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на об`єкт нерухомого майна, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки така вимога охоплюється таким видом забезпечення позову, як накладення арешту на майно .

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що невжиття заходів по забезпеченню позову може призвести до відчуження майна. Внаслідок цього виконання можливого рішення суду про задоволення позову буде суттєво утруднене чи неможливе.

Судом першої інстанції вірно обраний видзабезпечення позову, який відповідає висогам закону і є достатнім.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Ухвала суду прийнята з додержанням закону.

Керуючись: ст. ст. 149, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 8 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді