Справа № 450/642/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1610/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про розірвання кредитного договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

17 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (а.с.1-12 т.1), уточненим заявою від 15 червня 2015 року (а.с.131-134 т.1), в якому просив розірвати генеральний договір про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року №BL2375 та додаткову угоду від 12 березня 2008 року №BL2375/К-1 до цього договору, укладені між ним та відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Універсал Банк», стягнути з публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Універсал Банк» на його користь сплачені ним платежі за даним кредитом на відшкодування збитків, завданих розірванням кредитного договору, у розмірі 31882 доларів США та стягнути з нього на користь ПАТ «Універсал Банк» суму позики - 260000 доларів США з розстрочкою платежів на 600 місяців зі сплатою щомісячного платежу в розмірі 434 доларів США.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до умов названих вище кредитного договору та додаткової угоди до нього, ВАТ «Універсал Банк» зобов`язався надати йому, як позичальнику, кредит у розмірі 260000 доларів США строком до 01 березня 2028 року під 11,5% річних, однак, за висновком експертного дослідження встановлено, що розмір реальної процентної ставки за цим кредитом становить 13,43% річних, а розмір щомісячних ануїтентних платежів повинен бути на 29,9 доларів США меншим від тих, які стягував банк, крім того, банк не включив страхових платежів у графік погашення заборгованості, а перші три щомісячні платежі по кредиту були використані банком для погашення процентів, при тому, що згідно кредитного договору частина цих коштів повинна була спрямовуватись і на погашення основного боргу.

Позивач звернувся з листом до відповідача з вимогою провести перерахунок щомісячних платежів по кредиту, але у проведені такого перерахунку було відмовлено з посиланням на те, що нараховані платежі повністю відповідають умовам кредитного договору.

Виявивши такі істотні порушення зі сторони банку та отримавши відмову у проведенні перерахунку щомісячних платежів, позивач, сплативши перших 10 щомісячних платежів, відмовився здійснювати наступне погашення заборгованості та звернувся за захистом своїх законних прав та інтересів, як споживача кредитної продукції, в тому числі й з тієї підстави, що банк не надав достовірної інформації про сукупну вартість кредиту.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що при вирішенні даного спору, суд не врахував положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою, перед укладенням договору споживчого кредиту, кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: кредитні умови, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Звертає увагу, що розділом 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України №618 від 10.05.2007 року, встановлені вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору і у пункті 3.1 цих Правил передбачений обов`язок банку у кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Зазначає, що судом не було враховано те, що вказаного вище детального розпису сукупної вартості кредиту у кредитному договорі та додатках до нього банк взагалі не надав.

Вважає, що суд безпідставно не врахував наданий ним висновок експертного дослідження від 15.10.2012 року та висновок судово-економічної експертизи від 15.01.2013 року, призначеної судом в іншій цивільній справі за його позовом до банку, якими підтверджено, що реальна процентна ставка за кредитом становить не 11,5% річних, а 13,43% річних.

Зазначає, що підписання ним графіку погашення кредиту, не означає, що він погоджувався отримати позику під проценти вищі, ніж це зазначено в умовах кредитного договору.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2015 року скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Розірвано генеральний договір про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1

Розірвано додаткову угоду від 12 березня 2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року, укладену між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 сплачені платежі за даним кредитом на відшкодування збитків, завданих розірванням кредитного договору в розмірі 31882 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму позики - 260000 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 02.02.2017 року для розгляду даної справи №450/642/15 (провадження №22-ц/783/1846/17) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Мельничук О.Я., суддів: Крайник Н.П., Савуляка Р.В.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19.10.2018 року вказана справа одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду цивільної справи №450/642/15 (провадження №22-ц/811/1610/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

Після задоволення апеляційним судом клопотання позивача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання даного спору, заявленого в судовому засіданні 14.05.2019 (а.с.167 т.2) та повторно 24.09.2019 року (а.с.171 т.2), сторони в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомленні під розписку (а.с.173 т.2), про причини неявки суд не повідомили, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24.12.2019 року, є дата складення повного судового рішення - 28.12.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL2375 та додаткову угоду до нього №ВL2375/К-1, за умовами яких позичальник отримав кредит у розмірі 260000 доларів США строком до 01 березня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 11,5% річних (базова процентна ставка), який зобов`язувався повертати шляхом сплати ануїтентних платежів у строки та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту (Додаток №1 до угоди), який підписаний двома сторонами додаткової угоди.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між сторонами 12 березня 2008 року укладено договір іпотеки, згідно з яким, позивач передав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 .

Отримання кредиту у вказаному вище розмірі згідно умов кредитного договору позивачем визнається.

Звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження своїх вимог позивач посилався на висновок №7977 економічного експертного дослідження, складений 15 жовтня 2012 року Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, проведеного по його заяві, та на висновок №8195 судово-економічної експертизи Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15 січня 2015 року, проведеної на підставі ухвали Франківського районного суду м.Львова у справі №2-1042/11 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року №ВL2375 та додаткових угод до нього.

Як на правову підставу заявлених позовних вимог позивач посилався на ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, щодо введення його банком в оману, надання недостовірної інформації про розмір процентної ставки та про сукупну вартість кредиту, а також порушення банком істотних умов договору, що відповідно до ст.651 ЦК України є підставою для розірвання такого договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України).

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Підписуючи кредитний договір та додаткову угоду до нього, позивач був ознайомлений з умовами кредитування та погодився на такі умови.

Крім того, позивач підписав Графік погашення кредиту (Додаток №1 до додаткової угоди від 12.03.2008 року), в якому детально розписано усі платежі, як по тілу кредиту, так і по сплаті процентів за користування кредитом, які повинен був вносити позивач щомісячно на повернення кредиту.

Отже, з цього Графіку погашення кредиту позивач міг встановити сукупну вартість кредиту, яку він повинен був повернути банку, і визначити для себе, чи підходять йому такі умови кредитування.

Безпідставними є доводи позивача про розірвання кредитного договору у зв`язку з недотриманням банком вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо обов`язку повідомити в письмовій формі споживача про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням реальної процентної ставки за кредитом, оскільки у разі ненадання зазначеної інформації, суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст.ст.15, 23 цього Закону.

Матеріали справи не містять доказів про те, що позивач просив банк надати йому додаткову інформацію по умовах кредитування, а банк йому відмовив у цьому.

Більше того, у п.7.4 генерального договору, позичальник стверджує, що до укладення цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, попереджений Банком про те, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе позичальник, йому надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості позичальника за кредитом та процентами за користування ним.

Також встановлено, що після укладення договору позивач виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що також свідчить про його згоду з умовами цього договору.

Крім того, позивач звертався вже до суду з позовом про визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди до нього, в тому числі й на підставі наведених вище норм Закону України «Про захист прав споживачів», однак, у задоволенні цього позову йому було відмовлено судами всіх трьох інстанцій (Справа №2-1042/11), власне, саме у цій справі було призначено судово-економічну експертизу (а.с.103-110 т.1), на висновок якої в підтвердження реальної ставки кредитування - 13,43% річних посилається позивач й у даній справі про розірвання кредитного договору.

На новому розгляді справи в апеляційному суді, за клопотанням позивача ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року було призначено судово-економічну експертизу (а.с.112-113 т.2), згідно з висновком №3127 якої від 12.12.2017 року (а.с.116-120 т.2), реальну процентну ставку за кредитом визначено в розмірі 13,06%.

28.03.2018 року позивач знову подав клопотання про призначення у справі додаткової судово-економічної експертизи (а.с.140-144 т.2), однак, перед відкладенням розгляду справи за його клопотанням для мирного врегулювання спору, просив клопотання про призначення експертизи не вирішувати.

Проте, на переконання колегії суддів, доводи позивача і його посилання на вказані висновки експертів про визначення реальної ставки кредитування не можуть свідчити про істотне порушення умов кредитного договору для його розірвання на підставі ст.651 ЦК України, оскільки, як уже зазначалось вище, позивач був ознайомлений з умовами кредитування, можливими валютними ризиками та розмірами усіх платежів, які йому належало сплатити за цим кредитним договором, а тому підстав вважати, що він значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору, немає.

Встановлення реальної процентної ставки за кредитом може мати значення для вирішення питання про дотримання банком умов кредитного договору при розрахунку заборгованості за ним.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки визначених статтею 651 ЦК України підстав для розірвання кредитного договору в судовому порядку немає.

Таким чином, суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.