РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13283/19

пр. № 2/759/5663/19

05 грудня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Мурга Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та визнання місця проживання дитини, 3-я особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації,

встановив:

ОСОБА_1 у липні 2019 р. заявила позов до ОСОБА_2 , за яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 50 % додаткових витрат на дитину у розмірі 16484,50 грн. та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 05.08.2019 року, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, просили позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду відзив яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину та не заперечував проти задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, якою не заперечує проти позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1 .

Судом встановлено таке.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.06.2012 р. який рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2014 р. було розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.04.2014 р. і до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-14).

Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 13.02.2014 р. здійснено розподіл спільного майна подружжя та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму встановлено для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2013 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-20).

Відповідач, визнаючи позов в частині вимог визнання місця проживання дитини разом з матір`ю, зазначив, що ніколи не заперечував проти того, що дитина буде проживати разом з матір`ю.

Щодо вимог позову про визначення місця проживання дитини, то суд вважає за можливе їх задовольнити.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то спір між ними відповідно до ст. 161 СК України, може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із роз`яснень Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вбачається, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

З огляду на матеріали справи вбачається, дитина з народження проживає разом з матір`ю, мати має постійну роботу, сталий дохід, за місцем проживання дитині створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання, тощо.

Тому, суд на підставі вказаних норм закону, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

В обґрунтування вимог про стягнення додаткових витрат на дитину позивач послалась на те, що нею було здійснено додаткові витрати на дитину, а саме витрати на придбання одягу для дитини, ліків та придбання велосипеду.

На підтвердження стягнення додаткових витрат на утримання дитини позивачем надані фіскальні та товарні чеки на загальну суму 20159,60.

Доказів наявності медичних показань необхідності здійснення догляду за дитиною, обумовлених станом її здоров`я або витрат спрямованих на розвиток наявних здібностей дитини, до суду не надано і судом таких не встановлено.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання дитини, проте, враховуючи надані позивачкою докази, в частині визначення розміру і стягнення додаткових витрат, які повинен відшкодовувати відповідач, суд вважає, що понесені витрати на придбання одягу, велосипеду не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Отже, позов підлягає задоволенню частково, відповідно до наведених вище висновків суду.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведених рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 206, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та визнання місця проживання дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІН НОМЕР_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім ) гривень 40 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.Ф. Сенько