ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « Дім Страхування» про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року позивач звернувся із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « Дім Страхування» про стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивований тим, що 16 грудня 2014 року на 85 кілометрі автодороги Київ-Одеса з вини громадянина Туреччини ОСОБА_2, який керував автомобілем «DAF CF 85460» номер НОМЕР_2 з причепом марки «TIRSAN» номер НОМЕР_3, сталася ДТП, в результаті якої був пошкоджений автобус марки «NEOPLAN» 516 SHO/L номер НОМЕР_1, який належать позивачу. Цивільно-правова відповідальність власника транспортних засобів «DAF CF 85460» номер НОМЕР_2 та причепа «TIRSAN» номер НОМЕР_3 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» (на даний час назва - ПрАТ «Страхова компанія «Дім Страхування») за страховими полісами відповідно № АС/8940267 та № АС/8940268. Вартість відновлювального ремонту автобусу становить 985 853,00 грн. Позивач направив відповідачу заяву про страхове відшкодування 09.01.2015 року. Відповідач визнав подію страховим випадком та запропонував узгодити суму страхового відшкодування на рівні 20 333,34 грн, з якою позивач не погодився, зазначає, що наїзд на автобус відбувся як тягачем, так і причепом, тому страхова компанія повинна сплатити страхове відшкодування як за шкоду, завдану тягачем, так і за шкоду, завдану причепом, тобто по обома страховими полісами, що з урахуванням ліміту відповідальності по кожному з полісів та франшизи становить 98000 грн. Письмову незгоду із запропонованою сумою позивач направив 23.02.2015 року. Позивач зазначає, що крайній термін виплати страхового відшкодування припадав на 09.04.2015 року, але до теперішнього часу страховик не здійснив виплату встановленого розміру відшкодування, тому він зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 69763,00 грн., інфляційне зростання суми боргу у розмірі 29721,27 грн., 3% річних у розмірі 4736,22 грн..

При цьому, уточнивши 28.11.2017 року свої вимоги, позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 98000 грн., пеню в сумі 69763,00 грн., інфляційне зростання суми боргу у розмірі 29721,27 грн., 3% річних у розмірі 4736,22 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 2022,20 грн..

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не надав суду доказів, достатніх та необхідних для визначення розміру завданої йому матеріальної шкоди згідно формули, передбаченої у ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та відповідно щодо визначення суми страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача. З огляду на викладене, суд виходив й з відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені, інфляційного зростання боргу та 3% річних, оскільки їх розмір є похідним від розміру суми страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між власниками транспортних засобів була укладена мирова угода, яка визнана ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року, яка стосується відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі, що перевищує ліміт відповідальності за страховими полісами, а тому суд першої інстанції безпідставно посилався на ст. 30 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки спір виник не з приводу визначення розміру матеріальної шкоди, а у зв'язку з відмовою відповідача як страховика, виплатити страхове відшкодування. Крім того, апелянт вважає безпідставними посилання суду на ненадання ним доказів, достатніх та необхідних для визначення розміру завданої матеріальної шкоди та відповідно щодо визначення суми страхового відшкодування, оскільки факт настання страхового випадку і своєчасного повідомлення позивачем відповідача про дорожньо-транспортну пригоду визнаний відповідачем, про що свідчить направлений ним позивачу Акт №58/15 ГО та проект договору про виплату страхового відшкодування. Апелянт зазначає, що згідно Звіту оцінювача розмір завданої шкоди становить 985 853,00 грн., а тому встановлювати різницю між вартістю транспортного засобі до та після дорожньо-транспортної пригоди немає необхідності, оскільки розмір матеріального збитку значно перевищує розмір страхової суми.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2014 року о 21 годині 30 хвилин Каралі Желал керуючи автомобілем марки «DAF CF 85460» державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки «TIRSAN» державний номерний знак НОМЕР_3, на 85 км +700 м автодороги Київ-Одеса в напрямку м. Київ не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку та стан дорожнього покриття. При виникненні перешкод не вжив заходів для зупинення транспортного засобу та допустив наїзд на автобус марки «NEOPLAN» № 516 SHO/L державний номерний знак НОМЕР_1, який стояв на узбіччі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2014 року по справі № 357/17933/14-п Каралі Желал визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «DAF CF 85460» державний номерний знак НОМЕР_2 застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», згідно поліса № АС/8940267. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн..

Цивільно-правова відповідальність власника напівпричепа марки «TIRSAN» державний номерний знак НОМЕР_3 застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», згідно поліса № АС/8940268. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн..

Згідно Наказу № 5/К від 10 лютого 2016 року Генерального директора ПрАТ «СК «Дім страхування» ОСОБА_4, на виконання рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПрАТ «СК «Дніпроінмед», затвердженого Протоколом № 84 від 22 січня 2016 року, передбачено з 10 лютого 2016 року використовувати у своїй діяльності найменування товариства: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дім страхування», внести відповідні зміни до реєстраційних та облікових форм товариства.

Статтею 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 33.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно ст.35 вказаного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

09 січня 2015 року ОСОБА_1 направив на адресу відповідача документи з метою отримання страхового відшкодування, в тому числі повідомлення про ДТП, заяву про страхове відшкодування, копії страхових полісів, постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, за участю яких сталася ДТП, копію трудового договору, копію паспорту та коду позивача, тобто документи відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно № 855/0315 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, завданого володільцю транспортного засобу - пасажирського автобусу «NEOPLAN» № 516 SHO/L реєстраційний номер НОМЕР_1, складений оцінювачем ОСОБА_5 ринкова (дійсна) вартість автомобіля на момент пошкодження складає 985853 грн. Повна вартість відновлювального ремонту - 1 226 472,00 грн. У розділі 6 Звіту «Визначення вартості матеріального збитку, завданого володільцю транспортного засобу» оцінювач вказав, що вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості на момент пошкодження, та прийшов до висновку, що сума матеріальної шкоди становить 985853,00 грн..

Згідно зі ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів », який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1., оскільки згідно Звіту № 855/0315 оцінювачем ОСОБА_5 зроблено висновок лише щодо суми матеріальної шкоди, станом на дату складання Звіту 30.03.15, тоді як його вартість до та після ДТП не встановлювалася.

При цьому, судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, інфляційного зростання боргу та 3% річних, так як їх розмір є похідним від розміру суми страхового відшкодування.

Доводи апелянта в скарзі про те, що між власниками транспортних засобів була укладена мирова угода, яка визнана ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року, яка стосується відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі, що перевищує ліміт відповідальності за страховими полісами, а тому суд першої інстанції безпідставно посилався на ст. 30 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки спір виник не з приводу визначення розміру матеріальної шкоди, а у зв'язку з відмовою відповідача як страховика, виплатити страхове відшкодування, та те, що згідно Звіту оцінювача розмір завданої шкоди становить 985 853,00 грн., а тому встановлювати різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди немає необхідності, оскільки розмір матеріального збитку значно перевищує розмір страхової суми, - є необґрунтованими, так як порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано, саме ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якою якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів, які б встановили різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко