ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/6942/17

провадження № 22-ц/4809/187/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Авраменко Т.М., Черненка В.В.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2018 року, у складі головуючого судді Іванової Л.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТ-Сервіс» про скасування наказу про звільнення з роботи за скороченням штатів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТ-Сервіс» про скасування наказу про звільнення з роботи за скороченням штатів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що починаючи з 23.09.2007 року він постійно працював в ТОВ «ВТ - Сервіс» на посаді заступника директора, свої трудові обов'язки виконував сумлінно, відповідає займаній посаді, є учасником і співвласником ТОВ «ВТ-Сервіс» із долею у статутному фонді у розмірі 36%.

Вказував, що наказом №35-к від 07.11.2017 року відповідач звільнив його з посади заступника директора «За скороченням штату працівників». Разом з тим, з даним формулюванням він не погоджується і вважає, що його було звільнено з грубим порушенням норм трудового законодавства, та причиною його звільнення стали конфліктні відносини із керівництвом відповідача.

Вважає, що відповідач під виглядом його звільнення за скороченням штату, фактично здійснив «над ним розправу».

Просив:

скасувати наказ ТОВ «ВТ - Сервіс» №35-к від 07.11.2017 року, яким його було звільнено з роботи за скороченням штатів;

поновити його на роботі на посаді заступника директора ТОВ «ВТ -Сервіс» з дати звільнення;

стягнути з ТОВ «ВТ - Сервіс» на його користь заробітну плату за вимушений прогул із дати звільнення по день фактичного поновлення його на роботі, виходячи з розміру його щомісячної заробітної плати;

стягнути з ТОВ «ВТ - Сервіс» на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує на те, що судом першої інстанції не досліджено обставини справи, які повністю підтверджують законність і обгрнутованість його позовних вимог. Зазначає, що суд повинен був розглядати справу за його позовом на підставі норм корпоративного законодавства, цивільного законодавства, а потім на підставі трудового законодавства. Вважає, що лише збори засновника підприємства у праві приймати рішення про внесення змін у штатний розпис.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказує, що скорочення посади, яку займав позивач відбулося згідно з вимогами чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на відсутність законних підстав для задоволення позову, оскільки звільнення відбулося у відповідності до чинного трудового законодавства, оскільки позивача за два місяці було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано іншу роботу, але позивач не виявив бажання працювати на запропонованій йому посаді.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВТ-Сервіс» з 23.09.2007 року та на підставі наказу №35-к від 07.11.2017 року «Про звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників» був звільнений з посади заступника директора ТОВ «ВТ-Сервіс» за скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.2 зворот).

Підставою для звільнення позивача був наказ ТОВ «ВТ-Сервіс» №8 від 25.05.2017 року «Про скорочення штату працівників». Згідно вказаного наказу керівництвом ТОВ «ВТ-Сервіс» було внесено зміни до штатного розпису, скоротивши дві штатні одиниці заступника директора та одну штатну одиницю прибиральника службових приміщень, одну штатну одиницю слюсаря - електрика з ремонту електроустаткування автомобілів (а.с. 68).

Пунктом 1 вказаного наказу передбачено, що відповідно до чинного законодавства України, не пізніше ніж за два місяці, попередити працівників ТОВ «ВТ-Сервіс» про можливе їх вивільнення та запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення штату, переведення за їх згодою на інші вакантні посади, у разі ж відмови від переведення або відсутності вільних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та їх звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Наказ про внесення змін до штатного розпису ТОВ «ВТ-Сервіс» видано директором - ТОВ «ВТ-Сервіс».

Статутом ТОВ «ВТ-Сервіс» передбачено, що виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю є Директор. До компетенції директора віднесено повноваження щодо затвердження штатного розкладу Товариства (пункт 7.6, 7.6.2 статуту) (а.с. 129).

Таким чином, директор ТОВ «ВТ-Сервіс» мав право, як визначати так і вносити зміни до штатного розпису товариства.

З персонального попередження від 26.05.2017 року вих. № 24 вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення штату працівників і саме посада, яку займав позивач підлягає скороченню, разом з тим позивачу було запропоновано зайняти вакантну посаду на підприємстві - «Завідувач складом запасних частин», з окладом 2550,00 грн. та премією 1,5% від торгівельної націнки на реалізовані товари в місяць (а.с.139).

На вказане персональне попередження 04.06.2017 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій не погоджується з порядком його звільнення та посилається на порушення норм трудового законодавства під час його звільнення. Також в даній заяві просив надати йому планові оплачувані відпустки за період роботи із 2014 року по 2017 роки з виплатою грошової суми (а.с.71).

Крім того, на пропозицію зайняти вакантну посаду позивач ні усно ні письмово не відреагував.

Згідно наказу №33-в від 09 червня 2017 року позивачу ОСОБА_1 була надана основна щорічна відпустка за період роботи з 01.01.2014 року по 01.06.2017 року терміном на 82 календарних дня, а саме з 15 червня 2017 року.

Наказом «Про подовження відпустки у зв'язку з хворобою» №56-в від 31 серпня 2017 року позивачу ОСОБА_1 було продовжено щорічну основну відпустку за період роботи 2014-2017 роки на 28 календарних днів, не використаних у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 19.06.2017 року по 17.07.2017 року. До роботи стати 05.10.2017 року.

Згідно пункту 3 наказу №29-к від 07 серпня 2017 року перенесено дату звільнення ОСОБА_1, заступника директора ТОВ «ВТ-Сервіс», після закінчення основної щорічної відпустки, 07 вересня 2017 року згідно наказу №33-в від 09.06.2017 року «Про надання ОСОБА_1 основної щорічної відпустки».

07 листопада 2017 року наказом №35 - к від 07.11.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника директора ТОВ «ВТ -Сервіс» за скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників(п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору, серед інших підстав, визначених зазначеною статтею, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст.40, 41).

Звільнення з підстав, зазначених у п.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу та тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачем виконано обов'язок, як роботодавця, щодо попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше чим за два місяці до звільнення на підставі ч.1 ст.49-2 КЗпП України.

Крім того, на підставі ч.3 ст.49-2 КЗпП України запропоновано ОСОБА_1 зайняти вакантну посаду на підприємстві.

Таким чином, відповідач у строки передбачені законодавством надіслав попередження про звільнення позивача у зв'язку із скороченням штатного розпису, а також було запропоновано позивачу іншу вільну посаду від якої він фактично відмовився, а тому висновок суду першої інстанції, що звільнення відбулося у відповідності до чинного трудового законодавства є правильним.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування йому моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, які визнані судом необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, що даний спір необхідно розглядати на підставі норм корпоративного законодавства, цивільного законодавства, а потім на підставі трудового законодавства є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування наказу про звільнення з роботи за скороченням штату та поновлення його на займаній посаді з виплатою йому заробітної плати за вимушений прогул з посиланням на норми трудового законодавства, а тому суд першої інстанції розглядаючи спір правильно застосував норми чинного законодавства.

Позивачем не доведено, як у суді першої так і в суді апеляційної інстанції в чому полягає незаконність його звільнення.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

21.01.2019 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: Т.М. Авраменко

В.В. Черненко