Справа № 441/1054/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/2122/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м.Львів

Справа № 441/1054/16

Провадження № 22ц/811/2122/19

Провадження № 22ц/811/2307/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого : Приколоти Т.І.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 8 травня 2019 року, ухвалене у м. Городок 8 травня 2019 року у складі судді Яворської Н.І.

та апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення цього суду від 10 червня 2019 року (суддя Яворська Н.І.),

у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області, з участю третіх осіб: Відділу Держгеокадастру Городоцького району Львівської області, ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та визнання рішення неправомірним, -

встановив:

11 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом. Просила визнати незаконним та скасувати рішення сесії Галичанівської сільської ради Городоцького району № 468 від 24 жовтня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою і передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати Державний акт Серії ЯЕ № 555579, реєстраційний номер 01.08.450.00032 від 19 грудня 2008 року на право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,2500 га на АДРЕСА_1 , рішення сесії Галичанівської сільської ради Городоцького району № 468 від 24 жовтня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, надану йому для обслуговування та будівництва житлового будинку»; зобов`язати ОСОБА_4 знести огорожу - паркан з металопрофілю, по довжині 17,90, висоті 2,50 м, який встановлений на віддалі 1,3 м від стіни належного їй житлового будинку на АДРЕСА_2 . В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власницею 2/3 частини житлового будинку на АДРЕСА_2 , а 1/3 будинку належить ОСОБА_5 . Вказує, що вона (позивач), також є землекористувачем земельної ділянки за цією адресою. ОСОБА_4 є її сусідом. Виготовляючи технічну документацію на земельну ділянку для обслуговування належного йому житлового будинку, відповідач не узгодив з нею (позивачем) зовнішні межі земельної ділянки. Вважає рішення Галичанівської сільської ради № 468 від 24 жовтня 2008 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_6 в. площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 » незаконним, що тягне за собою визнання незаконним також Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 Затвердивши технічну документацію без погодження з нею меж ділянок відповідачі своїми діями грубо порушили її право. Вважає, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_4 є більшою, оскільки він спорудив паркан на відстані 1,3 м від зовнішньої стіни її будинку. Просить позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 8 травня 2019 року позов задоволеночастково.

Зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди позивачу шляхом перенесення огорожі паркану з металопрофілю по ширині земельної ділянки на 0,48 м з суміжним землекористувачем ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 ).

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

30 травня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просила додатково зобов`язати відповідача ОСОБА_4 та відділ Держгеокадастру Городоцького району Львівської області внести в план схему Державного акта Серії ЯЕ №555572 від 19 грудня 2008 року виправлення, вказавши, що вона є суміжним користувачем по довжині 60 метрів замість ОСОБА_5 .

Додатковим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 10 червня 2019 року відмовлено узадоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_4 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.Вказує, що при виготовленні плану схеми земельної ділянки для обслуговування житлового будинку зовнішні межі узгоджувались з одним із співвласником будинку на АДРЕСА_4 ) ОСОБА_5 , яка має такі ж права як і ОСОБА_1 . Зазначає, що будинок і земельну ділянку ОСОБА_4 придбано в іншої особи, межі земельної ділянки та огорожа попереднього власника не змінювались, ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки.

Додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , яке просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на доводи заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 належить відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 41 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 293 ЦК України передбачено право особи на повагу до житла і до приватного життя.

Відповідно до ст.16 та ч.2, ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права у спосіб який або припинить це порушення, або відновить становище, яке існувало до порушення.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин співвласниками по 1/3 частині житлового будинку на АДРЕСА_4 , були ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , також вони були землекористувачами земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

ОСОБА_4 на підставі рішення 20 сесії 5 скликання від 24 жовтня 2008 року за № 468 Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ці обставини підтверджуються Державним актом на право власності на земельну ділянку від 19 грудня 2008 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

За вказаною адресою за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на будинок.

Встановлено, що 14 червня 2016 року позивач зверталася із заявою до Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області щодо спорудження ОСОБА_4 паркану з порушенням будівельних норм.

З матеріалів справи, а саме: акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування земельної ділянки на території Галичанівської сільської ради, опису меж землекористування, виготовленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку громадянину ОСОБА_4 вбачається, що межі було узгоджено із суміжними землекористувачами в тому числі з одним із землекористувачів та співвласником будинку з ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , земельна ділянка яких межує з земельною ділянкою ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги зауваження позивача про те, що ОСОБА_5 підписувала документи про погодження меж за місцем свого проживання, а не виходом на місце, оскільки це є правом суміжного землекористувача і вона вправі обирати собі спосіб погодження.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно із п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 цього Кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З висновків судової земельно-технічної експертизи від 25 січня 2018 року вбачається, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 , яка відповідно до Державного акту Серії ЯЕ № 555579 від 19 грудня 2008 року площею 0,25 га належить ОСОБА_4 реально на місцевості не відповідає тим обмірам по периметру, що вказані у Державному акті.

Реальна (фактична) ширина згаданої земельної ділянки ОСОБА_4 , до встановленої ним огорожі-паркану з металопрофілю з суміжним землекористувачем ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ) і ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 становить 36,87 м., а згідно даних Державного акту 36,39 м.

Позивач довела, що вона є користувачем земельної ділянки для обслуговування будинку на АДРЕСА_3 та не може оформити право власності через розбіжності в розмірах земельних ділянок суміжних землекористувачів, зокрема ОСОБА_4 .

Згідно п.6.1.33 ДБН Б.2.2-12:2019 житлові будинки на присадибних ділянках слід розміщувати з відступом від червоних ліній магістральних вулиць - 6 м, житлових - 3 м. Присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх ділянок допускається огороджувати. Висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами ДБН Б.2.2-5:2011 та правилами благоустрою населеного пункту. Встанолвена огорожа не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях.

Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 мна межі сусідніх земельних ділянок для забезпечення нормативної інсоляції. Контроль за інсоляцією необхідно проводити при відводі ділянки під забудову і на подальших етапах проектування, а також при вирішенні всіх питань реконструкції та ущільнення забудови в тому числі надбудови, прибудови, капітального ремонту.

Закту обстеження умов проживання позивача від 23 січня 2017 року вбачається, що будинок, у якому проживає ОСОБА_1 , 1914 року побудови. За господарством ОСОБА_1 числиться земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0, 06 га. ОСОБА_1 проживає з північної сторони до села у житловому будинку по АДРЕСА_6 , ОСОБА_5 - з південної сторони до центральної дороги. З західної сторони спільного будинку проживає ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 . Він межує з північної сторони на більшій частині з ОСОБА_1 , з південнлї сторони - на меншій частині земельної ділянки з ОСОБА_5 . Земельна ділянка площею 0,25 га належить ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ № 555572 від 19 грудня 2008 року.

При проведенні замірів природного освітлення приміщень будинку з боку огорожі, встановленої відповідачем, які займає позивач, встановлено, що коефіцієнт природного освітлення у спальні складає 0,2% при нормі 0,5%, у вітальні - 0,3% при нормі 0,5%.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про порушення права ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою прилеглої до її частини житлового будинку.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції зазначив, що суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог позивача.

Згідно із ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу, однак зазначив назву оскаржуваного процесуального рішення як «додаткове рішення», що не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів прийшла до висновку, що додаткове рішення необхідно змінити та вважати таке ухвалою про відмову в ухваленні додаткового рішення, з огляду на таке.

Керуючись: ст. 270, ст. 367 п.1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 8 травня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Русин ОСОБА_7 задовольнити частково.

Додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 10 червня 2019 року змінити та вважати таке ухвалою про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді