ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6802/18
Провадження № 2/210/814/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"10" квітня 2019 р.
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:
12 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням ОСОБА_3
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що є співвласником квартири АДРЕСА_1, в якому зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_3, яка в квартирі не мешкає більше двох років. Наявність реєстрації відповідача у квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі та завдає додаткове фінансове навантаження на позивача, у вигляді оплати комунальних послуг, тому він звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
Відповідач ОСОБА_3 та треті особи правом надання відзиву на позов, та письмових пояснень не скористалися.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2, йому належить 1/2 частка квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 1994 року, виданого В/о «Кривбасруда» УСП, зареєстровано у БТІ за №10/6 ПВ-165. Інша 1/2 частка квартири належить третій особі ОСОБА_4, - на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону від 03 жовтня 2017 року (а.с.7, 8, 11, 12).
Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вул. Будьонного в м. Кривому Розі Дніпропетровської області перейменовано на вул. ОСОБА_5.
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області, в спірній квартирі з 15 жовтня 2015 року зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).
Згідно з актом від 06 грудня 2018 року, складеного мешканцями буднику, посвідченого ТОВ «СІТІ-СЕРВІС КР», відповідач ОСОБА_3 не мешкає по вул. О.Васякіна, 15/9 більше двох років (а.с.9).
Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинив. Відповідач добровільно визначила собі інше місце проживання і даною житловою площею не користується. Будучи зареєстрованою у зазначеній квартирі відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятою з реєстрації з квартири, ніяких майнових прав не втрачає.
Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в квартирі є порушенням прав на безперешкодне користування житловою площею.
Факти, викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).
Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником житлового приміщення, залишається зареєстрованою у ньому, однак тривалий час не проживає у квартирі, поважні причини її відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення нею перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника квартири, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні.
При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.16, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Олександра Васякіна, будинок №15 (п'ятнадцять), квартира №9 (девять).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до суду апеляційної інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Суддя: Н. Ю. Вікторович