Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Прохорівської сільської ради Волноваського району про надання дозволу на виїзд дитини до непідконтрольної території України та за межі України без згоди батька,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який уточнила в судовому засіданні.

Вимоги мотивувала тим, що вона з 29.09.2001 року по 05.01.2015р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, життям сина не цікавиться. Позивач має можливість повезти сина за кордон з метою оздоровлення, розширення кругозору, відвідування родичів та друзів. У зв`язку з тим, що відповідач не спілкується з ним та дитиною, позивач не має можливості взяти дозвіл на виїзд та в`їзд дітей за межі країни, тому просила суд надати дозвіл на виїзд ОСОБА_2 за кордон, без згоди та супроводу матері разом з нею до досягнення дитини шістнадцятирічного віку.

У судовому засіданні позивач на позові наполягала, пояснила, що має намір та матеріальну спроможність разом із дитиною їздити відпочивати у період канікул за кордон, однак через відсутність дозволу з боку батька вимушені із сином відмовлятись від путівок. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлена, у порядку п. 10 ст. 187 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на Веб-порталі «Судова Влада». Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Третя особа - орган опіки та піклування Прохорівської сільської ради Волноваського району Донецької області до суду не з`явилась, від сільського голови надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ради.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони року перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.09.2001 року по 05.01.2015р (а.с.14).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Рішенням Волноваського районного суду від 05.01.2015р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний (а.с.14).

Згідно довідки виконавчого комітету Прохорівської сільської ради Волноваського району Донецької області позивач ОСОБА_1 проживає разом із синами: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року (з змінами і доповненнями), за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 вищевказаних Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У вищевказаній постанові зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд їхнього сина за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють їх виїзд за межі України для тимчасового перебування для відпочинку, відвідування друзів, родичів, керуючись інтересами дитини, з метою розширення кругозору та отримання вражень дитини від поїздки за кордон, суд доходить висновку про доцільність надання дозволу на виїзд ОСОБА_3 за кордон без згоди та супроводу батька.

Однак, аналізуючи вищенаведені норми законодавства суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки виїзд дитини без згоди та супроводу другого з батьків повинен мати одноразовий характер з визначенням його початку й закінчення, але позивач у позовній заяві просив надати дозвіл до шістнадцяти років, що суперечить встановленим нормам.

Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров`я своєї дитини.

Беручи до уваги те, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд його дитини разом із матір`ю та, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу матері необхідно задовольнити частково, надавши позивачу тримісячний строк дозволу, що буде відповідати інтересам дитини та не позбавить відповідача передбаченої законодавством можливості брати участь у його вихованні та спілкуванні з ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-6,76-81,83,141,258-259,268,273,280-284,354-356 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Прохорівської сільської ради Волноваського району про надання дозволу на виїзд дитини до непідконтрольної території України та за межі України без згоди батька задовольнити частково.

Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за межі території України у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на три місяці з дня набрання рішенням законної сили, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.В. Безрук