"15" лютого 2019 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
15 лютого 2019р. Справа 642/6283/18 Провадження №2/642/551/19
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря ОСОБА_1; ОСОБА_2
За відсутності позивача ОСОБА_3, яка заявила про розгляд справи за її відсутності, відповідача Державного проектно-вишукувального та науково-дослідницького інституту «Укренергомережпроект», повідомленого про день та час розгляду справи;
розглянув у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідницького інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
Звертаючись до суду позивачка заявляє позовні вимоги до відповідача, а саме:
- стягнути з відповідача на мою користь заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 2159 грн. 43 коп. (дві тисячі сто п'ятдесят дев'ять гривень 43 коп.);
В мотивуванні заявлених позовних вимог позивачка вказала, позивачка перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем з 2017 року. Наказом № 59-И від 07.09.2017 року позивачку було прийнято у штат Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (надалі - Інститут) до бухгалтерії на посаду бухгалтера 2 категорії.
17.01.2018 року позивачку було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом №13-К від 15.01.2018р.
В день звільнення відповідачем не здійснений розрахунок з позивачкою щодо заробітної плати. Сума заборгованості із виплати заробітної плати на день звільнення складає 2159 грн. 43 коп.
Тому вона заявляє позовні вимоги про стягнення заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Відповідач у виконання вимог статті 178 ЦПК України, відзиву суду не надав, у звязку з чим, розгляд заявлених вимог відбувається судом на підставі наданих доказів з боку позивача.
Судом в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів встановлені наступні факти та обставини:
Позивачка на підставі Наказу № 59-И від 07.09.2017 року перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем, на посаду бухгалтера 2 категорії.
17.01.2018 року на підставі Наказу №13-К від 15.01.2018р. позивачку було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Означені факти підтверджені копією трудової книжки.
В день звільнення з позивачкою, з боку відповідача не здійснено розрахунку по виплати заробітної плати у сумі 2159 грн. 43 коп. що підтверджується довідкою відповідача № 62 від 01.10.2018 року.
Таким чином, в межах забезпечення прав позивачки вимагає стягнення середнього заробітку посилаючись як на підставу Постанову КМУ №100 від 08.02.1995 року, виходячи із заробітної плати за два місяці роботи, що передують місяцю звільнення.
Дослідив та оцінив в сукупності докази матеріалів справи, суд вважає:
Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вимогами статті 21 ч.1, 3 КЗпП України визначено:
Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з п. 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
За змістом вимог ст. 47 КЗпП України визначено: Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України «при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум».
Також згідно ст. 117 КЗпП України «в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору».
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що заробітна плата, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
В разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність відповідно до статті 117 КЗпП України.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
Таким чином вимоги позивачки підлягають повному задоволеню.
Керуючись ст. 3,10, 11, 57, 84 п.1, 88 п.1.2, 169, 174, 212-215, 218, ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідницького інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахун, задовольнити повністю.
Стягнути з державного Державного проектно-вишукувального та науково-дослідницького інституту «Укренергомережпроект» на користь держави судовий збір у сумі 1921грн.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив, за письмовою заявою Державного проектно-вишукувального та науково-дослідницького інституту «Укренергомережпроект» про перегляд заочного рішення, яка повинна бути подана до Ленінського районного суду м.Харкова, протягом 30ти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М.Євтіфієв