Справа № 168/844/19
Провадження № 2-о/168/45/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року смт. Стара Вижівка

Старвижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Назарука О.В.,

з участю

секретаря судового засідання Островерхої Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що в архівній довідці № Б-298/01.31 від 02 серпня 2019 року, виданій Об`єднаним трудовим архівом сіл, селища Старовижівського району, вказано « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 », що не відповідає записам в паспорті громадянина України, а також унеможливлює призначення пенсії. Просив встановити факт, що вищевказаний правовстановлюючий документ належать йому - ОСОБА_1 .

Заявник у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримує повністю, просить її задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Від представника Головного управління ПФУ у Волинській області як заінтересованої особи надійшли письмові пояснення, з яких слідує, що в разі встановлення юридичного факту заявник матиме право на розгляд питання про призначення пенсії відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши всебічно, повно і об`єктивно обставини справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Згідно з статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 постанови Ради Міністрів СРСР від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців», яка набрала чинності 01 січня 1975 року (була чинною на момент влаштування заявника на роботу вперше), робітники і службовці, які влаштовуються на роботу, зобов`язані надати адміністрації підприємства, установи, організації трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Прийом на роботу без трудової книжки не допускається. Особи, які приймаються на роботу в якості робітника або службовця вперше, зобов`язані подати адміністрації довідку про нього занятті, видану за місцем проживання відповідною житлово-комунальним органом, сільським чи селищним Радою депутатів трудящих, вуличним комітетом (довідка, видана вуличним комітетом, повинна бути завірена райвиконкомом), а звільнені з лав Збройних Сил СРСР зобов`язані пред`явити адміністрації військовий квиток. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу роботу, звільнення. Записи про найменування роботи або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників відповідно до найменувань професій, зазначених в Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Питання щодо трудових книжок в Україні регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, відповідно до яких, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Отже, зі змісту зазначених нормативно-правових актів (які діяли у різні періоди роботи заявника) можна зробити однозначний висновок про те, що на одну особу заводиться (заводилась) одна трудова книжка, у яку вносяться (вносились) відомості про всю трудову діяльність особи.

В судовому засіданні з копій паспорта (серія НОМЕР_1 ), картки фізичної особи - платника податків, свідоцтва про народження (серія НОМЕР_2 ), свідоцтва про укладення шлюбу (серія НОМЕР_3 ) встановлено, що заявник іменується - ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник досягнувши пенсійного віку, зібрав необхідні документи та подав їх до Старовижівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області для оформлення пенсії за віком.

Однак, отримав відмову у прийнятті документів для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що «ім`я» та «по батькові» у представленій довідці від 02 серпня 2019 року № Б-298/01.31, виданій Об`єднаним трудовим архівом сіл, селища Старовижівського району, вказано « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », що не співпадає з даними паспорта НОМЕР_1 , виданому Старовижівським РВ УМВС України у Волинській області 13 грудня 1999 року - « ОСОБА_1 ».

Те, що архівна довідка № Б-298/01.31 від 02 серпня 2019 року, видана Об`єднаним трудовим архівом сіл, селища Старовижівського району, належать ОСОБА_1 , підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, де згідно запису № 2 від 10 вересня 1981 року «Принят на работу в качестве шофёра», згідно запису № 3 від 01 грудня 1990 року «Уволен в порядке перевода в кооператив «Автоэлектроник»»; згідно запису № 6 від 04 червня 1991 року «Принят рабочим по виготовлению памятников», згідно запису № 7 від 11 серпня 1992 року « Уволен с работы в порядке перевода в МП «Микросервис»»; згідно запису № 8 від 11 серпня 1992 року «Принят на работу в МП «Микросервис» по переводу рабочим по изготовлению памятников», згідно запису № 9 від 17 листопада 1999 року «Звільнити з роботи за згодою сторін».

Аналіз змісту вказаних документів дає підстави для висновку, що зазначені в архівній довідці місце та періоди роботи ОСОБА_1 повністю співпадають із відомостями, вказаними у трудовій книжці заявника, що, своєю чергою, свідчить про належність цих документів одній і тій же особі.

Встановлено, що заявнику факт належності архівної довідки необхідно підтвердити для призначення пенсії.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального та процесуального права, а також враховуючи, що написання імені та по батькові заявника в правовстановлюючих документах не відповідає запису в його паспорті, що унеможливлює використання ним цих документів для реалізації свого права на пенсійне забезпечення, представлені заявником докази на підтвердження правильності написання його імені та по батькові в контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, то суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є підставною та її належить задовольнити.

Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 77-80, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, Архівної довідки № Б-298/01.31 від 02 серпня 2019 року, виданої Об`єднаним трудовим архівом сіл, селища Старовижівського району.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, адреса місця знаходження: вулиця Кравчука, 22-В, місто Луцьк, Волинська область, код в .

Суддя О.В. Назарук