Справа № 351/1781/17
Провадження № 22-ц/4808/424/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представників апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представників позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , представника Будилівської сільської ради Томаш М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Будилівської сільської ради, ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку, зобов`язання винести межові знаки та зобов`язання дотримуватись правил добросусідства, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Калиновським М.М. 16 січня 2019 року у м. Снятин Івано-Франківської області, ухвалене суддею Калиновським М.М. 16 січня 2019 року у м. Снятин Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_5 подав позов до Будилівської сільської ради, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням виконкому Устянської сільської ради народних депутатів від 15.05.1991 року йому виділено земельну ділянку розміром 0,08 га для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 . Рішенням Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року йому передано у приватну власність цю земельну ділянку площею 0,21 га. У зв`язку із тим, що на момент передачі земельної ділянки у приватну власність не було можливості видати державний акт на право власності, видано план як тимчасовий документ та зареєстровано в книзі Державних актів на право власності на землю за №80. Межі границь погоджено зі всіма суміжними землекористувачами. 16.03.2017 року проведено реєстрацію нерухомого майна та рішенням Будилівської сільської ради №3 26.01.2017 року присвоєно адресний номер новозбудованому житловому будинку. Однак Будилівська сільська рада ігнорує вирішення питання прибудинкової території та заїзду до будинку АДРЕСА_2 . Поруч знаходиться земельна ділянка його матері, а з іншого боку земельною ділянкою користується ОСОБА_6 , який самовільно захопив частину належної йому земельної ділянки та встановив паркан. З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд у відповідності до плану, виданого на підставі рішення Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року, зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів на право власності на землю під АДРЕСА_3 ; зобов`язати Будилівську сільську раду Снятинського району винести межові знаки земельної ділянки площею 0,21 га за зазначеною адресою на місцевості, згідно з межами та розмірами, зазначеними у плані, виданому на підставі рішення Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року; зобов`язати ОСОБА_6 дотримуватись правил добросусідства та усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою (а.с.1-3, 33-35, том 1).

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2018 року до участі в даній справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_6 (а.с.44, том 1).

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано Будилівську сільську раду Снятинського району винести межові знаки земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на місцевості, згідно з межами та розмірами, зазначеними у плані, виданому на підставі рішення Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року, зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів на право власності на землю під №80, площею 0,21 га. В решті позову відмовлено (а.с.169-171, том 1).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що отримав у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою АДРЕСА_4 по сусідству із позивачем. В 2017 році члени сім`ї ОСОБА_5 почали піднімати питання влаштування окремого заїзду через його земельну ділянку до новозбудованого житлового будинку Майданського І ОСОБА_7 В 1993-1994 роках позивачу виготовлено технічну документацію, сільською радою винесено межові знаки земельної ділянки та погоджено з сусідніми землекористувачами. Однак позивач не зареєстрував спірну земельну ділянку у Державному земельному кадастрі із присвоєнням їй кадастрового номеру, а також не зареєстрував право власності на неї у Реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також зазначив, що земельну ділянку, частину якої позивач вважає самовільно захопленою, він ще до передачі земельних ділянок в приватну власність облаштував, а на початку 2000 років посадив фруктовий сад, збудував дерев`яну альтанку.

Суд залишив поза увагою той факт, що між сторонами раніше не виникало спірних питань з приводу самовільного зайняття земельних ділянок, визначення розмірів і меж земельних ділянок, законності їх отримання та користування.

Зазначив, що межові знаки між їхніми господарствами проходять по старих границях, якими являється земельна межа, старі дерева, огорожі та надвірні споруди. Вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його право як добросовісного землекористувача. Винесення межових знаків в натурі на місцевості, не по фактичних межових знаках, які встановлені раніше, а на підставі плану, як тимчасового документу, буде неправомірним. Винесення даних меж між спірними домогосподарствами повинно проводитись після проведення інвентаризації земель с. Будилів Снятинського району. Крім того, Будилівська сільська рада не визнає права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку. З цих підстав просить скасувати рішення суду (а.с.178-181, том 1).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими. Згідно технічної документації з визначення меж землекористування, зокрема, у збірному плані визначено фактичне землекористування ОСОБА_5 та перетин земельних ділянок площею 0,0826 га, якими незаконно користується апелянт ОСОБА_6 . Позивач вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та зобов`язав Будилівську сільську раду винести межові знаки земельної ділянки позивача та просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду без зміни (а.с.193-195, том 1).

Іншими учасниками справи рішення суду не оскаржено.

Будилівською сільською радою подана заява, зміст якої свідчить про незгоду із судовим рішенням, просить скасувати рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16.01.2019 року у зв`язку із відсутністю у Будилівської сільської ради технічних можливостей виносу меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Зазначає, що план-схема, видана на підставі рішення Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року, не відповідає дійсності (а.с.200, том 1).

Вислухавши пояснення представників апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представників позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , представника Будилівської сільської ради Томаш М.Я., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

За змістом частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.78, 81, 106, 107, 125, 152, 158 ЗК України, Декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р., ст.21 ЗУ «Про Державний земельний кадастр», ст.ст.328, 392 ЦК України встановивши, що позивач має право на захист порушеного права шляхом винесення межових знаків спірної земельної ділянки на місцевості згідно із зазначеними у плані межами та розмірами, а заявлена вимога про визнання права власності на земельну ділянку є передчасною, оскільки позивачем не використано спосіб реєстрації прав власності на земельну ділянку у визначеному законом порядку,дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Будилівської сільської ради Снятинського району винести межові знаки земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 на місцевості, згідно з межами та розмірами, зазначеними у плані, виданому на підставі рішення Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року, зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів на право власності на землю під №80, площею 0,21 га.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням 13 сесії 21 скликання Устянської сільської ради народних депутатів від 14 грудня 1993 року, зареєстрованим у книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за №80, передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,21 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 , в тому числі: під ріллею - 0,16 га, подвір`ям 0,05 га, під будівлями 0,04 га. У рішенні зазначено, що у зв`язку із неможливістю видати державний акт на право власності, видано план як тимчасовий документ (а.с.7-8, 135-136, том 1).

На підставі вищезазначеного рішення складена план-схема, із якої вбачається, що сусідом із західної сторони (від літ. А до літ. Б) є ОСОБА_6 , з південної сторони (від літ. Б до літ. В) - яр, зі східної сторони ( від літ. В до літ. Г) ОСОБА_8 (батько позивача (після смерті якого землю успадкувала мати позивача ОСОБА_9 ), з північної сторони (від літ. А до літ. Г) вулиця Ярова (а.с.7 зворот, 135-зворот, том 1).

Станом на 1993-1994 роки село Будилів входило до складу громади Устянської сільської ради.

Із довідок Будилівської сільської ради Снятинського району №113 від 04.09.2014 року, № 328, 329, виданих у 2016 році, встановлено, що згідно погосподарської книги №2 на 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , адреса домогосподарства Ярова АДРЕСА_1 , в додаткових відомостях вказано, що згідно рішення від 14.12.1993 року ОСОБА_5 надано план під житлову забудову площею 0,21 га. ОСОБА_5 не набував права власності на землю в межах норм приватизації по Будилівській сільській раді. Із довідки сільської ради за №329 встановлено, що ОСОБА_5 користується земельною ділянкою за зазначеною адресою площею 0,21 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд згідно рішення Устянської сільської ради від 14.12.1993 року (а.с.15,138, том 1).

Із відповіді Снятинського районного відділу земельних ресурсів Управління земельних ресурсів Івано-Франківської області від 20.07.2004 року за №Г-04-092 встановлено, що в користуванні ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 0,21 га (а.с.16, том 1).

Згідно інформації виконавчого комітету Будилівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області № 92-01/40 від 22.07.2014 року, житловий будинок ОСОБА_5 збудований на подвір`ї його матері ОСОБА_9 по АДРЕСА_5 Яровій і окремим заїздом не забезпечений. ОСОБА_5 , керуючись план-схемою з рішення Устянської сільської ради від 14.12.1993 року, звернувся до Будилівської сільської ради із заявою про відкриття вулиці Ярової і упорядкування проїжджої частини до його господарства за рахунок землі його сусіда ОСОБА_6 , в чому йому було відмовлено. Відмова мотивована тим, що окрема вулиця до його будинку не передбачена ні в карті с. Будилів 1975 року, ні в генеральному плані с. Будилів. Межа між господарствами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , щодо якої виник спір, також співпадає з картографічними даними (карта с. Будилів 1975 року та викопіювання з генерального плану села Будилів) і по даній межі проходить огорожа ОСОБА_6 , котрій більше 20 років (а.с. 13, том 1).

Рішенням Будилівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області від 26 січня 2017 року за №3 присвоєно адресний номер новозбудованому житловому будинку ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 (а.с.14, том 1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.03.2017 року, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_4 , загальною площею 110,9 кв.м, житловою площею 62,9 кв.м (а.с.12, 137, том 1).

Із збірного плану встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 , належна ОСОБА_5 , що була передана йому у приватну власність на підставі рішення Устянської сільської ради від 14.12.1993 року, спроектована згідно план-схеми, виданої замість державного акту, має площу 0,1970 га. У фактичному користуванні позивача знаходиться 0,1560 га, а перетин земельних ділянок складає - 0,0826 га (а.с.96, том 1).

Із довідки Будилівської сільської ради Снятинського району №113 від 04.09.2014 року встановлено, що згідно погосподарської книги №2 на 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , адреса домогосподарства Ярова АДРЕСА_1 , в додаткових відомостях вказано, що згідно рішення від 14.12.1993 року ОСОБА_5 надано план під житлову забудову площею 0,21 га (а.с.15, том 1).

Відповідно до наданої Державною податковою інспекцією у Снятинському районі Головного управління міндоходів в Івано-Франківській області інформації від 07.08.2014 року № 2066/10/09-12-15/771, згідно наявних в ДПІ даних ОСОБА_5 в 2012-2014 роках сплачував плату за земельні ділянки розміром: під особистою житловою забудовою 0,08 га, для ведення особистого господарства 0,17 га. (а.с.98, том 1).

Із відповіді архівного відділу Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 10.10.2016 року за № 04-01/507 встановлено, що документи Устянської сільської ради за 1991 рік передані на зберігання до Державного архіву Івано-Франківської області. Документи Устянської сільської ради (протоколи засідання виконкому та протоколи сесій) за 1992-1994 роки в архівний відділ на збереження не передавалися. З цих підстав надати інформацію чи передавалася земельна ділянка у власність та ведення підсобного господарства ОСОБА_6 немає можливості (а.с.99, том 1).

Облікові картки об`єктів погосподарського обліку на 2011-2015 роки щодо земельних ділянок суміжних позивачу ОСОБА_5 землекористувачів ОСОБА_6 та ОСОБА_9 знаходяться у матеріалах справи (а.с. 222-238).

Згідно цих відомостей у ОСОБА_6 у користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0, 22 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства станом на 2011 рік площею 0,85 га, яка збільшилася з 2012 року до 0,95 га.

Згідно відповіді Будилівської сільської ради Снятинського району від 04.11.2014 року за № 1567/02-29 встановлено, що постійна депутатська комісія з питань земельних відносин, екології та раціонального природокористування встановити межові знаки належної ОСОБА_5 земельної ділянки по вулиці АДРЕСА_4 , згідно із схемою з рішення Устянської сільської ради від 14.12.1993 року, не може, тому що фактичні межі земельної ділянки не співпадають із схемою вище вказаного рішення (а.с.37, том 1).

Рішенням Будилівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області від 21.12.2016 року №84-6/2016 затверджено генеральний план забудови села Будилів (а.с.3, том 2).

На замовлення позивача ОСОБА_5 у 2018 році виготовлялася технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка не погоджена Будилівською сільською радою (а.с.122-141, том 1). Підставою для виготовлення цієї технічної документації послужило рішення Устянської сільської ради від 14 грудня 1993 року про надання ОСОБА_5 у власність земельної ділянки площею 0,21 га.

Позивач ОСОБА_5 17 жовтня 2018 року звертався до Будилівської сільської ради із заявою про погодження цієї технічної документації із землеустрою (а.с.142, том 1).

Згідно повідомлення Будилівської сільської ради Снятинського району від 18.10.2018 року за №191 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 , виготовлену на замовлення ОСОБА_5 , може бути погоджено посадовими особами сільської ради після погодження її усіма суміжними землекористувачами (а.с.143, 157, том 1).

У технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виготовленій на замовлення ОСОБА_5 міститься акт погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами від 02.08.2018 року, який не підписаний суміжним землекористувачем ОСОБА_6 (а.с.131, том 1).

Актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 02.08.2018 року, який міститься у тій же технічній документації, межі земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 0,1970 га, наданої ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 8 штук. До акту долучено список межових знаків, переданих на зберігання позивачу (а.с.132, 133, том 1).

Суміжними землекористувачами є Будилівська сільська рада, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (а.с.122-141, том 1).

Відносно земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_9 наявні такі докази: рішенням 13 сесії 21 скликання Устянської сільської ради народних депутатів від 14 грудня 1993 року, зареєстрованим у книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за №79, передано у приватну власність ОСОБА_8 (батько позивача) земельну ділянку площею 0,29 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 , в тому числі: під ріллею - 0,22 га, садом 0,01 га, подвір`ям 0,06 га, із них під будівлями 0,04 га. У рішенні зазначено, що у зв`язку із неможливістю видати державний акт на право власності, видати план як тимчасовий документ. Межі погоджено з суміжним землекористувачами, в тому числі з ОСОБА_5 (а.с. 145-146, том 1).

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року по справі № 351/905/15-ц, яке набрало законної сили 29.09.2015 року, позов ОСОБА_9 до Будилівської сільської ради про встановлення права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_9 право власності на земельну ділянку площею 0,29 га по АДРЕСА_4 (а.с.147-148, том 1).

В суді апеляційної інстанції долучено документи, із яких встановлено наступне.

Представником апелянта долучено копію свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР на ім`я ОСОБА_6 ; плану на будову жилого будинку по місцевому проекту на ім`я ОСОБА_6 ; плану земельної ділянки, виданого виконавчим комітетом Снятинської районної ради народних депутатів трудящих на ім`я ОСОБА_6 ; акту постійної депутатської комісії з питань земельних відносин Будилівської сільської ради Снятинського району; карти с. Будилів 1975 року.

Так, у свідоцтві на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР на ім`я ОСОБА_6 , міститься інформація, що йому на підставі рішення Устівської сільської ради від 29 вересня 1965 року №15 виділена земельна ділянка під забудову площею 0,12 га.

На плані на забудову житлового будинку суміжним землекористувачем позначений ОСОБА_10 (батько позивача).

Із відповіді Будилівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області від 14.12.2019 року №75, наданої відповідачу ОСОБА_6 , встановлено, що розмежувати ділянку ОСОБА_6 та суміжним землекористувачем ОСОБА_5 сільська рада не має можливості через відсутність технічних можливостей і тому, що є розбіжності між картографічними даними (карта с. Будилів 1975 року) та рішенням Устянської сільської ради від 14.12.1993 року про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки для ведення підсобного господарства по АДРЕСА_4 площею 0,21 га. На підставі зазначеного рішення сільської ради видана план-схема земельної ділянки, але вона не відповідає картографічним даним карті села Будилів 1975 року та фактичним даним розміщення земельної ділянки (а.с.211, том 1).

Також в матеріалах справи наявні наступні документи: викопіювання з генерального плану с. Будилів Снятинського району Івано-Франківської області, виконаного в 2013 році (а.с.239-244, том 1).

В матеріалах справи наявна копія плану земель села Будилів колгоспу ім. Леніна Снятинського району Івано-Франківської області, проект впорядкування громадських і присадибних земель затверджено виконкомом Снятинської районної Ради народних депутатів трудящих 22.12.1975 року і перенесено на місцевість 23 грудня 1975 року (а.с.247, том 1).

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 820 від 18 жовтня 2019 року, виконаного судовим експертом СП «Західно-український експертно-консультативний центр» Юзвенко Р.М. (а.с.87-99, том 2), встановлено наступне.

Площа, яка фактично перебуває у користуванні ОСОБА_5 по АДРЕСА_4 станом на день проведення експертизи становить 0,1096 га (в умовних позначеннях жовтий колір в штриховку, ситуаційний план №1).

При проведенні обмірів земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_5 , що знаходиться по АДРЕСА_4 , фактична площа земельної ділянки становить 0,1096 га, що не відповідає розмірам та площі з переданою у приватну власність ОСОБА_5 земельною ділянкою згідно рішення Устянської сільської ради від 14.12.1993 року, а саме: площа ділянки відповідно до план-схеми таблиці №1 становить 0,21 га, площа ділянки відповідно до ситуаційного плану становить 0,1096 га, а різниця в лінійних промірах і площі складає 0,1004 га.

Як видно із зазначеної таблиці, в п.2 дослідження, лінійні проміри по конфігурації земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_5 по АДРЕСА_4 , та земельної ділянки, яку йому передано у приватну власність згідно рішення Устянської сільської ради від 14.12.1993 року, визначені відхилення по лінійним промірам та площі.

Площа, яка фактично перебуває у користуванні ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 станом на день проведення експертизи становить 0,3921 га (в умовних позначеннях синій колір в штриховку, ситуаційний план №1).

Як видно із складеного ситуаційного плану №2 земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_5 згідно рішення Устянської сільської ради від 14.12.1993 року, що знаходяться по АДРЕСА_6 , в умовних позначеннях показані земельні ділянки, якими фактично користуються ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

В умовних позначеннях показана зеленим кольором площа земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_6 , яка становить 0,3921 га.

Площа земельної ділянки 0,1096 га показана чорним кольором, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_5

Площа земельної ділянки 0,1096 га показана червоним кольором, яка по конфігурації та промірам співпадає з земельною ділянкою, що передавалась у приватну власність ОСОБА_5 згідно рішення Устянської сільської ради від 14.12.1993 року (протокол 13 сесії 21 скликання) і яка відрізняється від фактичної площі.

В умовних позначеннях показане накладання земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,0785 га, яка передана йому у власність згідно рішення Устянської сільської ради від 14.12.1993 року, на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_6 (ситуаційний план №2, червоний колір в штриховку).

Під час вирішення даного спору слід застосовувати такі норми матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗК України 1991 року (чинного на час прийняття рішення Устянською сільською радою про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян здійснюється місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно.

За змістом ст. 17 ЗК України 1991 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяви про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу (у сільських населених пунктах не більше 0,25 гектара).

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Згідно ст.22 Земельного кодексу України ( в редакції від 18.12.1990р.), право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється.

В силу статті 41 Конституції України, ст. 90 ЗК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власники земельних ділянок мають право продавати, іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, самостійно господарювати на своїй землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Отже, позивачу на час прийняття рішення Устівською сільською радою виділена та передана у власність присадибна земельна ділянка в сільській місцевості в межах встановлених законом норм.

За змістом положень частини 3 статті 17 Земельного Кодексу України 1991 року, обов`язок замовити землевпорядній організації розробку проекту відведення земельної ділянки покладався на відповідну раду народних депутатів, яка надавала згоду на передачу земельної ділянки у власність.

Натомість сільською радою зафіксовано відсутність можливості видати державний акт на право власності, тому виданий позивачу ОСОБА_5 план на земельну ділянку, як тимчасовий документ, який складений у двох примірниках, з яких перший виданий ОСОБА_5 , а другий зберігається в Устянській сільській раді народних депутатів, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 04 квітня 1994 року за № 80. До реєстрації цього плану межі земельної ділянки погоджені з усіма суміжними землекористувачами (з поміткою, що обмір земельної ділянки проведений без достатньої точності і при видачі Державного акта в межах погоджених границь можливі незначні зміни загальної площі), зокрема і з ОСОБА_6 по межі А-Б з північно-західної сторони.

Погодження меж земельної ділянки з відповідачем ОСОБА_11 у 1993-1994 роках не заперечується у судовому засіданні представниками ОСОБА_6 .

З наведеного слід дійти висновку, що ОСОБА_5 мав наміри завершити процедуру отримання земельної ділянки у власність у 1994 році, однак державний акт йому не був виданий з вини державних органів.

Оскільки необхідні передумови виникнення права власності на землю ОСОБА_5 дотримані і межі земельної ділянки з суміжними землекористувачами, в тому числі і ОСОБА_6 погоджені, тому є усі підстави приймати рішення Устянської сільської ради від 14 грудня 1993 року і план-схему до нього за основу виникнення у ОСОБА_5 прав на земельну ділянку.

Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року втратив чинність з 01.01.2002 року та набрав чинності Земельний Кодекс України в редакції від 25 жовтня 2001 року № 2768-III.

В силу абзаців першого та другого частини 1 розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно і з цим ЗК України аналогічно до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а також викуп земельних ділянок для суспільних потреб (пункти а-г статті 12 ЗК України).

В силу частин першої та другої статті 78, частини першої статті 79 Земельного Кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частини 1 статті 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. ч. 1, 6 та 7 ст. 118 чинного Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Підстави виникнення права на земельну ділянку та порядок оформлення речових прав на земельну ділянку передбачені ст.ст. 125 і 126 Земельного кодексу України.

Таким чином, аналогічно зазначені норми чинного земельного Кодексу України на час розгляду спору встановлюють нерозривний зв`язок між прийняттям рішення органом місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність громадян та видачею громадянам правовстановлюючих документів на право власності на земельні ділянки, або реєстрацією земельної ділянки у державному земельному кадастрі та відповідно у реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У судовому засіданні із пояснень представників сторін встановлено, що як позивач, так і відповідач ОСОБА_6 мають наміри розробити проекти землеустрою та зареєструвати право власності на земельні ділянки, надані їм у користування. Однак наявний між ними спір щодо меж земельних ділянок є перешкодою у цьому.

Отже, як встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_5 надав суду рішення органу місцевого самоврядування від 14 грудня 1993 року про надання йому у власність земельної ділянки 0,21 га з визначенням її місця розташування та узгодженням її меж із суміжними землекористувачами.

Відповідач ОСОБА_6 також суду представив інформацію про надання йому земельної ділянки площею 0,12 га згідно рішення Устівської сільської ради № 15 від 29 вересня 1965 року.

Інформація із погосподарських книг, починаючи з 2011 року, свідчить про те, що у користуванні ОСОБА_6 перебуває земельна ділянка, призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,22 га, а також земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка мала площу у 2011 році 0,85 га, а з 2012 року площа її збільшилася до 0,95 га (а.с.227-228, т.1).

Проведеною судовою земельно-технічною експертизою встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_5 знаходиться земельна ділянка площею 0,1096 га, тобто площа її значно менша від площі переданої йому у власність (на 0,1004 га), а у користуванні ОСОБА_6 фактично перебуває площа земельної ділянки 0,3921 га, яка є значно більшою площі земельної ділянки, яка йому передавалась у користування рішенням сільської ради № 15 від 29 вересня 1965 року. Інші підстави набуття у користування земельною ділянкою, яка б становила площу 0,3921 га суду не представлені.

На плані забудови житлового будинку по місцевому проекту ОСОБА_6 за 1961 рік з північно-західної сторони суміжним землекористувачем зазначений ОСОБА_10 . На земельній ділянці Тутецького зі сторони суміжного землекористувача Майданського позначена будівля (стара хата), яка підлягала знесенню. Аналогічно план земельної ділянки для забудови, складений 10 листопада 1965 року, свідчить про надання ОСОБА_6 земельної ділянки площею 1200 м. кв. та наявність будівель, які підлягали знесенню зі сторони земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_10 .

На плані-схемі земельної ділянки ОСОБА_5 , доданої до рішення сільської ради від 14 грудня 1993 року, де погоджувалася межа ОСОБА_12 з ОСОБА_6 з північно-західної сторони довжина земельної ділянки складає 79 метрів (26+53).

Ситуаційний план висновку експерта (а.с.98 т. 2) свідчить про те, що земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні позивача, не є суміжною із сільською вулицею загального користування ОСОБА_13 , яка наявна фактично та позначена на Генеральному плані забудови села Будилів.

Крім того, земельна ділянка, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 по довжині зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_6 складає 55,29 м., що значно менше довжини погодженої з ним межі по плану-схемі, доданому рішення сільської ради від 14 грудня 1993 року (79 м.).

Крім того, у порівнянні з шириною земельної ділянки зі сторони яру (Б-В на плані-схемі, доданому рішення сільської ради від 14 грудня 1993 року 31 м.) і фактичним користуванням земельною ділянкою ОСОБА_5 , ця земельна ділянка звужена до 22,95 м.

Таким чином, судовим експертом визначено площу накладення земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_6 , на земельну ділянку, передану у власність ОСОБА_5 в розмірі 0,0785 га.

У сумі площа цих двох частин земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_5 та на яку накладається земельна ділянка, яка перебуває у користуванні ОСОБА_6 складатиме 0,1881 га (0,1096+0,0785), що є наближеною площею до площі 0,21 га, яка передана ОСОБА_5 у власність.

Крім того, встановлена експертом конфігурація і площа земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_5 , не лише відновлює його право на користування землею у площі, яка йому передана у власність, але й забезпечує доступ до цієї земельної ділянки із вулиці громадського призначення.

На ситуаційному плані позначена споруда, яка частково розташована на площі накладення земельних ділянок. Представник апелянта ОСОБА_2 у судовому засіданні надала пояснення, що це стара споруда хати.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що ці пояснення узгоджуються із схемами забудови земельної ділянки ОСОБА_6 , на яких позначені споруди, які підлягали знесенню.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

За правилами статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 затверджена Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка визначає механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

У цій Інструкції терміни вживаються у такому значенні: виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункт 1.3 Інструкції).

Судом першої інстанції не враховано, що земельна ділянка позивача передана йому у власність, тому лише він може бути замовником робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Суд, порушивши норми матеріального права, поклав на орган місцевого самоврядування не властиві йому обов`язки, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Крім того актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 02.08.2018 року, який міститься у тій же технічній документації, межі земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 0,1970 га, наданої ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 8 штук. До акту долучено список межових знаків, переданих на зберігання позивачу (а.с.132, 133, том 1).

Це свідчить про те, що межові знаки земельної ділянки встановлені позивачем без згоди відповідача.

Вирішуючи даний спір, приймаючи до уваги наявність апеляційної скарги лише відповідача ОСОБА_6 , безпосередніх прав та інтересів якого рішення суду стосується, оскільки вирішено питання щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність застосування положень частини 4 статті 367 ЦПК України, так як судом порушені норми процесуального права, які полягали у неповному з`ясуванні обставин справи та неправильно застосовані норми матеріального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Оскаржуваним рішенням суду не обраний ефективний спосіб захисту порушеного права у відповідності до позовних вимог, що суперечить завданням цивільного судочинства.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей (частина друга статті 158 ЗК України).

Виходячи зі статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції наголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте це право ніяким чином не обмежує права держави забезпечувати такі механізми дотримання законів, які дозволяють йому контролювати використання власності у відповідно до загального інтересу. Визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування власністю, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що захисту підлягає лише те право, яке існує. Тобто наміри мати власність цієї статтею не захищаються (рішення у справі «Маркс проти Бельгії», заява 6833/74 від 13 червня 1979 року).

Приймаючи до уваги, що орган місцевого самоврядування фактично самоусунувся від вирішення земельного спору між сторонами, про що свідчать ті факти, що на вирішення сесії сільської ради заяви ОСОБА_5 не виносилися, наявність цього спору перешкоджає обом сторонам виготовити технічну документацію на земельні ділянки та зареєструвати речове право, тому спір слід вирішити по суті.

Отже, оскільки позивачу у встановленому законом порядку передана у власність земельна ділянка з визначеною площею та конфігурацією, межі якої погоджені з відповідачем ОСОБА_6 , а відповідач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про правомірне користування ним земельною ділянкою у тих межах та площі, якою він фактично користується. Земельна ділянка, яка знаходиться у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_6 накладається на земельну ділянку, передану у власність ОСОБА_5 . Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що на цій частині земельної ділянки розташований сад, який належить відповідачу ОСОБА_6 . Враховуючи вимогу позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, тому апеляційний суд дійшов висновку про можливість задоволення позову в цій частині. Слід усунути ОСОБА_5 перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки площею 0, 0785 га, переданої йому у власність на підставі рішення Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року у спосіб зобов`язання ОСОБА_6 звільнити частину переданої на підставі рішення Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0, 0785 га, розташованої по АДРЕСА_4 , згідно із ситуаційним планом № 2, викладеним у висновку судової земельно-технічної експертизи № 820 від 18 жовтня 2019 року, виконаного судовим експертом СП «Західно-український експертно-консультативний центр» Юзвенко Р.М.

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року за результатом розгляду справи №580/168/16-ц усунув розбіжність у розумінні Першої та Другої судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду правового значення погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) та правових наслідків відсутності такого погодження.

Згідно з правовим висновком, викладеним у цій постанові, погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачеві за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

На підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд враховує наведений висновок при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Щодо вимог позивача до Будилівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку та зобов`язання винести межові знаки земельної ділянки слід відмовити, виходячи з наступного.

Позивачу передана земельна ділянка у власність згідно рішення сільської ради від 14 грудня 1993 року.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України.

Аналіз норм Земельного Кодексу України дає підстави для висновку, що визначений ст. 122 ЗК України орган, до повноважень якого належить вирішення питання про передачу у власність земельної ділянки за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зобов`язаний прийняти рішення про передачу земельної ділянки у власність, або про відмову у її передачі із зазначенням відповідних мотивів.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Для визначення та відновлення меж земельної ділянки на підставі ст. 198 ЗК України проводяться кадастрові зйомки, проведення яких включає погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно з ч. 1, ч. 3 і ч. 6 ст. 55 цього Закону встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Набуття речового права на землю допускається у разі дотримання певної процедури, визначеної законом і завершується реєстрацією права власності.

Орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає відповідне рішення у процедурі приватизації землі, а позивач не позбавлений можливості завершити таку процедуру та зареєструвати своє речове право на землю у позасудовому порядку.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_5 перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки площею 0, 0785 га, переданої йому у власність на підставі рішення Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року.

Зобов`язати ОСОБА_6 звільнити частину переданої на підставі рішення Устянської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0, 0785 га, розташованої по АДРЕСА_4 , згідно із ситуаційним планом № 2, викладеним у висновку судової земельно-технічної експертизи № 820 від 18 жовтня 2019 року, виконаного судовим експертом СП «Західно-український експертно-консультативний центр» Юзвенко Р.М.

В іншій частині у задоволенні позову та у задоволенні позову до Будилівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку, зобов`язання винести межові знаки земельної ділянки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський