Номер провадження: 22-ц/813/3078/19
Номер справи місцевого суду: 521/5651/18
Головуючий у першій інстанції Лічман Л.Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власністю та усунення перешкод у користуванні шляхом вселення, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Лічман Л.Г. 13 вересня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власністю та усунення перешкод у користуванні шляхом вселення (а.с. 1-4).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м., яка складається з 3 житлових кімнат та приміщення, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 березня 2018 року. ОСОБА_1 перешкоджає у користуванні спільною квартирою, змінивши ключі від квартири та не пускає до неї, чим позбавила позивача права користуватися своїм майном, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеними позовними вимогами.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2018 рокупозов ОСОБА_2 було задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні кв. АДРЕСА_1 , а також усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення ОСОБА_2 в кв. АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 409, 60 гривень (а.с. 97-99).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що реальної потреби у вселенні позивача до спірної квартири не існує, а сам позов направлений не на захист порушеного права власності на частку у спрній квартирі, а заради створення моральних та фізичних незручностей відповідачу, що створює загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_1 . Крім того, апелянт вважає, що право власності ОСОБА_2 має бути захищено не шляхом вселення, а шляхом вирішення питання про виплату сторонами один одному компенсації за належну частку із урахуванням наявності та вартості часток у іншому частковому майні. Вказане, на думку ОСОБА_1 , свідчить про те, що позивач обрала неправильний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у позові(а.с. 115-117).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачаэться, що відповідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1993 р. № 3-2237, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням органа приватизації від 15 вересня 1993 р. № 22213, квартира 9 АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . Право власності зареєстровано в ОМБТІ та РОН за № 256-стор. 142 кн. 306 пр. від 12 листопада 1998 р. (а.с. 10)

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 652 (номер у Спадковому реєстрі 61105314) від 25 березня 2018 р., виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. 09 листопада 2011 р., зареєстрованого у реєстрі за № 2044, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Право власності на підставі зазначеного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстровано в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна про реєстрацію права власності за № 25131076 від 05 березня 2018 р. (а.с. 13)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2015 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 р., позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (за участю третьої особи - малолітнього ОСОБА_5 , в інтересах якого виступає ОСОБА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно було задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 , на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м., на 1/8 частину садового будинку АДРЕСА_5 , на 1/4 частину земельної ділянки пл. 0,120 гектарів, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, стягнуто вартість 1/4 частини автомобіля «Ford C-Max», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, в сумі 27 830, 75 грн.

Зазначеним рішенням суду першої інстанції від 13 березня 2015 р., яке набрало законної сили, встановлено, що частка ОСОБА_2 у спірній квартирі складається з: 1/12 частки, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , та 1/12 частки у вказаній квартирі, від спадкування якої після смерті сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відмовився ОСОБА_4 , шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса в установлений законом шестимісячний строк; 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 (1/12 + 1/12 + 1/3), що загалом становить Ѕ частину вказаної квартири.

Отже, ОСОБА_1 , який належить 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 , чинить ОСОБА_2 , якій належить 1/2 частина квартири, перешкоди у користуванні, і остання не має можливості використовувати житло для власних потреб.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності обо обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 , як співвласник, має право користування спірною квартирою, проте відповідач перешкоджає їй у цьому.

З судових проваджень з приводу користування спадковим майном, розподілу спадщини після смерті ОСОБА_3 , чоловіка та сина позивача та відповідача відповідно, вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує тривалий конфлікт, який може бути вирішений шляхом розподілу спадкового майна.

Оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні спірним майном, то ОСОБА_2 мала право на відновлення свого права на дане майно. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , з часу її відкриття, набула речові права на успадковану частку у квартирі право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникло у позивача з часу державної реєстрації її права власності на квартиру (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що реальної потреби у вселенні позивача до спірної квартири не існує, а сам позов направлений не на захист порушеного права власності на частку у спрній квартирі, а заради створення моральних та фізичних незручностей відповідачу, що створює загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_1 , оскільки вказане не має правового значення для вирішення справи, є припущенням з боку апелянта, та не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

Крім того, безпідставним є посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що право власності ОСОБА_2 має бути захищено не шляхом вселення, а шляхом вирішення питання про виплату сторонами один одному компенсації за належну частку із урахуванням наявності та вартості часток у іншому частковому майні. Вказане, на думку ОСОБА_1 , свідчить про те, що позивач обрала неправильний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у позові

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими, не забороненими законом, засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її законні права є порушеними. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Таким чином позивач, у разі порушення його права, самостійно обирає вид його захисту, який не суперечить нормам діючого законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власністю та усунення перешкод у користуванні шляхом вселення, на власний розсуд обрала вид захисту свого порушеного права власника, який грунтується на нормах діючого законодавства та не суперечить їм, у зв`язку із чим необгрунтованим та таким, що не підтверджений жодним доказом, є довід апеляційної скарги стосовно обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складений 11.07.2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе