Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 462/6489/15-ц

провадження № 61-8340св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «БГ Банк»на рішення апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2017 року у складі суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Адлібітум»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: публічне акціонерне товариство «БГ Банк»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Фактор» (далі - ТОВ «Агро Фактор») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 322 860 грн 22 коп.

Позов мотивовано тим, що 16 листопада 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвиту та партнерства» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KF-0359, відповідно до якого ВАТ «Універсальний банк розвиту та партнерства» надав відповідачу кредит в сумі 23 тис. доларів США на поточні потреби зі сплатою 13% річних за користування кредитом. З метою своєчасного та повного виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Універсальний банк розвиту та партнерства» та ОСОБА_1 16 листопада 2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . 11 листопада 2008 року погоджено нову редакцію статуту банку, пов`язану зі зміною назви банку з ВАТ «Універсальний банк розвиту та партнерства» на ВАТ «БГ Банк», який в подальшому змінено на ПАТ «Банк Перший» (правонаступник ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства», ПАТ «БГ Банк»). 12 листопада 2014 року ПАТ «БГ БАНК» передало права вимоги до позичальника ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло». 05 червня 2015 року на підставі договору про відступлення права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» передало права вимоги до позичальника ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», від імені та в інтересах і за рахунок якого на підставі Договору про управління активами № 1-КІФ від 01 червня 2012 року діє ТОВ «Компанія по управлінню активами «Домініон-Капітал». 14 липня 2015 року ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», від імені та в інтересах і за рахунок якого на підставі Договору про управління активами № 1-КІФ від 01 червня 2012 року діє ТОВ «Компанія по управлінню активами «Домініон-Капітал», передано права вимоги до позичальника ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор» на підставі договору про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко М. О., зареєстрованого в реєстрі за № 1205. 22 березня 2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор» та ТОВ «Адлібітум» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Адлібітум» набуло право вимоги за кредитним договором №KF-0359 від 16 листопада 2007 року, а також іпотечним договором від 16 листопада 2007 року.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 14 липня 2015 року утворилась заборгованість на суму 322 860 грн 22 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 293790,63 грн. та заборгованості за процентам за користування кредитом в сумі 29069,59 грн.

09 вересня 2016 року судом залучено до участі у справі в якості співпозивача ТОВ «Адлібітум».

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2017року позов в частині заявлених вимог Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Агро Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що рішенням Господарського суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у справі № 910/2924/15-г у задоволенні позову ПАТ «БГ Банк» про визнання договорів про відступлення прав вимоги від 14 листопада 2014 року, укладеним між ПАТ «БГ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» та 12 листопада 2014 року недійсними та застосування наслідків їх недійсності відмовлено. Разом з тим, постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2015 року вказане рішення скасоване та апеляційна скарга ПАТ «БГ БАНК» задоволена, визнано недійсними вказані договори відступлення прав вимоги у зв`язку з встановленням нікчемності вказаного правочину Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі пункту 3 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, визнання правочину щодо передачі прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги від 14 листопада 2014 року, відповідно до якого ПАТ «БГ БАНК» передало права вимоги до позичальника ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 12 листопада 2014 року, тягне за собою недійсність інших правочинів щодо відступлення прав вимоги, у тому числі і за кредитним договором, позичальником у якому є ОСОБА_1 , а саме: договору про відступлення права вимоги від 05 червня 2015 року, на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» передало права вимоги до позичальника ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», договору про відступлення права вимоги від 14 липня 2015 року, на підставі якого ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД» передало права вимоги до позичальника ТОВ «ФК «Агро Фактор», а також договір про відступлення права вимоги від 22 березня 2016 року, на підставі якого ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор» передало ТОВ «Адлібітум» право вимоги за кредитним договором № KF-0359 від 16 листопада 2007 року, а також іпотечним договором від 16 листопада 2007 року. Із урахуванням положень статті 216 ЦК України застосування наслідків недійсності правочину у позивача відсутнє право вимоги до відповідача за кредитним договором № KF-0359 від 16 листопада 2007 року. Тобто, позов пред`явлено особою, яка не мала права на його пред`явлення. Таке право наявне у ПАТ «БГ Банк», що знаходиться у процедурі ліквідації.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Адлібітум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 322 860 грн 22 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ТОВ «Адлібітум» набуло право вимоги за кредитним договором №КF - 0359 від 16 листопада 2007 року від ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор», яке не мало господарських стосунків з ТОВ «ФК «Марко Поло» і не було стороною правочинів, що були предметом розгляду у господарській справі за позовом ПАТ «БГ Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» про визнання недійними договорів про відступлення права вимоги від 12 листопада 2014 року та 14 листопада 2011 року. На момент укладення договору про відступлення права вимоги від 22 березня 2016 року (між ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор» та ТОВ «Адлібітум») «БГ «Банк» чи уповноважена особа на ліквідацію цього банку не зверталися з вимогами до ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор» про витребування майнових прав в тому числі боргових зобов'язань ОСОБА_1 . Отже, позивач ТОВ «Адлібітум» на законних підставах за договором про відступлення права вимоги від 22 березня 2016 року набуло право вимоги за кредитним договором кредитним договором № КF - 0359 від 16 листопада 2007 року,укладеним між ВАТ «Універсальний банк Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_1 , а також право вимоги Іпотечним договором від 16 листопада 2007 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Голодрич Л. А. За таких обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що в ТОВ «Адлібітум» відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за вищезазначеними кредитним та іпотечним договором. Як убачається з матеріалів справи, в порушення умов кредитного договору №КF - 0359 від 16 листопада 2007 ОСОБА_1 допустила заборгованість в сумі 322 860грн 22 коп., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 293 790грн 63 коп.та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 29 069грн 59 коп. Тому є підстави для стягнення зазначеної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Адлібітум», яке набуло право вимоги до неї згідно договору про відступлення права вимоги від 22 березня 2016 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що рішенням господарського суду договір відступлення права вимоги від 12 листопада 2014 року, укладений між банком та ТОВ «ФК «Марко Поло», визнано недійсним у зв`язку із встановленням нікчемності вказаного правочину та застосовано наслідки його недійсності. Таким чином, право вимоги за кредитним договором не вибувало у банку та саме банк залишався єдиним його власником. Інші особи, які укладали права уступки права вимоги, цього права не мали, а тому й не мають дійсного права вимоги за кредитним договором.

(2) Доводи касаційної скарги ПАТ «БГ Банк»

У касаційній скарзі ПАТ «БГ Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Визнання правочину щодо передачі прав вимоги за кредитним договором про відступлення прав вимоги від 14 листопада 2014 року, за яким ПАТ «БГ Банк» передало право вимоги ТОВ «ФК «Марко Поло», тягне за собою недійсність інших правочинів щодо відступлення прав вимоги. Таким чином, у позивача відсутнє право вимоги до відповідача за кредитним договором. Станом на дату відступлення права вимоги ТОВ «Адлібітум» вже набула чинності постанова апеляційного господарського суду про недійсність договорів відступлення.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

інстанцій

Касаційні скарги підлягають задоволенню.

Суди установили, що 16 листопада 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвиту та партнерства» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KF-0359, відповідно до якого ВАТ «Універсальний банк розвиту та партнерства» надав відповідачу кредит в сумі 23 тис. доларів США на поточні потреби зі сплатою 13% річних за користування кредитом.

З метою своєчасного та повного виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ «Універсальний банк розвиту та партнерства» та ОСОБА_1 16 листопада 2007 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

12 листопада 2014 року ПАТ «БГ БАНК» передало права вимоги до позичальника ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло».

Постановою Національного банку України від 26 лютого 2015 року №134 відкликано банківську ліцензію ПАТ «БГ Банк», а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 43 від 27 лютого 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БГ банк» та призначено Уповноваженуособи Фонду на ліквідацію банку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2015 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16 березня 2016 року (справа № 910/2924/15-г) визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 12 листопада 2014 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло»; визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 12 листопада 2014 року укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло».

Застосовано наслідки недійсності правочину - договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2014 року шляхом зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» повернути ПАТ «БГ Банк» оригінали всіх документів, які зазначені в акті прийому передачі документації, в тому числі: кредитний договір № КР-0359 від 16 листопада 2007 року (4 арк), договір № 1 від 02 грудня 2013 року від 16 листопада 2007 року (1 арк), іпотечний договір від 16 листопада 2007 року (№ 1200) (12 арк) назва контрагента з ОСОБА_1

Висновки господарського суду щодо недійсності договору відступлення права вимоги між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ«Фінансова компанія «Марко Поло» мотивовані тим, що заступник голови правління Дратвер В. І. не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки судом встановлено, що за спірними договорами було відчужено право вимоги на суму 235 285 863 грн 95 коп., рішення про таке відчуження майнових прав мало бути затверджено спостережною радою Банку; Правлінням ПАТ «БГ Банк» 03 листопада 2014 були прийняті відповідні рішення про надання попередньої згоди на укладення договорів та будь-яких інших, пов`язаних з ними документів, заступнику Голови Правління Дратверу В. І. Абзацом 4 пункту 12.19.1. Статуту передбачено, що прийняті Правлінням банку рішення в подальшому повинні бути затверджені новообраним складом Спостережної ради протягом 15-ти календарних днів з дня обрання нового складу Спостережної ради, в порядку, визначеному статутом. У зв`язку з запровадженням в банку Тимчасової адміністрації, Уповноважена особа фонду з 28 листопада 2014 року набула повноважень, в тому числі Спостережної ради Банку. Згідно з абзацом 5 пункту 12.19.1. Статуту у випадку, якщо Спостережною радою буде прийнято рішення про відмову в затвердженні таких рішень Правління банку, ці рішення Правління банку вважаються такими, що не були прийняті Правлінням банку чи Спостережною радою, а всі дії чи правочини, прийняті чи вчинені на виконання рішення Правління, вважаються недійсними. Враховуючи, що Уповноваженою особою фонду в 15-ти денний строк після введення тимчасової адміністрації згідно наказу Тимчасової адміністрації від 11грудня 2014 року № 137-зд «Про відмову в затвердженні рішень Правління ПАТ «БГ Банк» (копія якого наявна в матеріалах справи) було відмовлено в затвердженні рішень Правління, перелік яких додано до наказу, в тому числі рішень, оформлених протоколом № 135/2/1 від 03 листопада 2014 року, рішення оформлене протоколом № 135/2/1 від 03 листопада 2014 року є таким, що не прийнято, а відповідно договори укладені на підставі зазначеного рішення є недійсними. Зважаючи на те, що відповідач та нотаріус були обізнані з положеннями Статуту Банку, зазначені особи були обізнані з ризиками, що виникали при укладенні спірних договорів та наслідками, які могли настати у випадку відсутності погодження рішення Правління Банку оформленого протоколом № 135/2/1 від 03 листопада 2014 року, тому позовні вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 14 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І. А. та зареєстрованого в реєстрі № 1025, й вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2014 року є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту статті 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що договір про відступлення прав вимоги від 12листопада 2014 року, відповідно до якого ПАТ «БГ Банк» передало права вимоги до позичальника ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» визнано недійсним, тобто на підставі вказаного договору не відбувся перехід прав кредитора у кредитному зобов`язанні від ПАТ «БГ Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло», колегія суддів погоджується із висновками суду першої існтанції про недійсність наступнихправочинів щодо відступлення прав вимоги, у тому числі і за кредитним договором, позичальником у якому є ОСОБА_1 , а саме: договору про відступлення права вимоги від 05 червня 2015 року, на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» передало права вимоги до позичальника ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», договору про відступлення права вимоги від 14 липня 2015 року, на підставі якого ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД» передало права вимоги до позичальника ТОВ «ФК «Агро Фактор», а також договір про відступлення права вимоги від 22 березня 2016 року, на підставі якого ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор» передало ТОВ «Адлібітум» право вимоги за кредитним договором № KF-0359 від 16 листопада 2007 року, а також іпотечним договором від 16 листопада 2007 року.

Із урахуванням положень статті 216 ЦК України щодо наслідків недійсності правочину у позивача відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № KF-0359 від 16 листопада 2007 року.

Тобто, позов пред`явлено неналежним позивачем.

Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, пославшись на те, що реституція як спосіб цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституцій може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 215 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

На підставі статті 388 ЦК України власник може витребувати у добросовісного набувача майно, тобто річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Натомість предметом договору факторингу є право грошової вимоги клієнта до третьої особи (боржника), що у порядку статті 388 ЦК України не витребовується.

Таким чином, апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ТОВ «Адбілітум».

З огляду на зазначене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

(3) Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 091 грн 60 коп. за подання касаційної скарги ПАТ «БГ Банк» та судові витрати у розмірі 2 074 грн 34 коп. за подання касаційної скарги ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь заявників із позивача.

Керуючись статтями 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «БГ Банк»задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2017 року скасувати.

Залишити в силі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Адлібітум» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 074 грн 34 коп.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Адлібітум» на користь публічного акціонерного товариства «БГ Банк» судові витрати у розмірі 2 091 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик