22-ц/804/3289/19
265/2528/15-ц

Єдиний унікальний номер 265/2528/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/3289/19
Головуючий у 1-й інстанції Міхєєва І.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який представляє інтереси відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2015 року по справі за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, -

в с т а н о в и в :

28 квітня 2015 року Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа`далі ККП «Маріупольтепломережа») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем теплової енергії. Внаслідок неповної оплати спожитої відповідачем теплової енергії за період з 01 січня 2008 року по 01 лютого 2015 року вона має заборгованість у сумі 20872,12 грн., яка нею в добровільному порядку не погашається. Позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, та внаслідок відмови у його видачі, звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також інфляційні витрати в сумі- 5731,03 грн., 3 % річних в сумі - 1818,11 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2015 року позов задоволено.

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 , який представляє інтереси відповідача ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2015 року, однак вона була залишена без задоволення ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2019 року.

Не погодившись із заочним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивував тим, щовідповідач не був належним чином повідомлений про час і дату судового засідання, вказане підтверджується матеріалами справи. На момент пред`явлення позову позивач прострочив строк позовної давності, а отже відсутні будь-які підстави для його задоволення. Позивач пред`явив позов до ОСОБА_2 , якій належить лише 1/4 частина квартири, тому вона повинна оплатити 1/4 частку від загальної суми боргу. Крім того позивачем надано відомості стосовно заборгованості за період з 01 січня 2008 року, але співвласником зазначеної квартири відповідач стала лише з 28.08.2009 року і саме з цього часу у неї виник обов`язок оплачувати отриманні комунальні послуги. Зауважив, що відсутні підстави для нарахування 3 відсотків річних та інфляційних затрат через відсутність укладеного договору, крім того позивачем не надано жодних доказів стосовно вчасного надання послуги та її обсягу.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, рішення першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи попереджена належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено неповно, висновки зроблено без урахування вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Згідно зі статтею 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

До комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для здійснення оплати за теплову енергію є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Плата вноситься у відповідності з показаннями приборів обліку або за нормами споживання.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Під час розгляду справи безспірно встановлено, що відповідач свої зобов`язання перед підприємством по оплаті наданих послуг належним чином не виконувала.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в період з 01 січня 2008 року по 01 лютого 2015 року плату за спожиту теплову енергією вносила нерегулярно та не в повному обсязі, в результаті чого за вказаний період у неї утворилася заборгованість в сумі 20 872,12 гривень, 5731, 03 гривень - сума інфляційних витрат, 1818,11 гривень - 3% річних.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач має заборгованість.

Однак, задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідач є власником вказаної кварти з 28.08.2009 року, а заборгованість позивачем нарахована за період з 01 січня 2008 року по 01 лютого 2015 року. Вказана обставина підтверджена копією особистого рахунку439804 в якому зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору 1-1797 к/пр. від 28.08.2009 року. (а.с.5)

Крім того суд першої інстанції не звернув уваги, що представник відповідача ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення просив застосувати наслідки прострочення позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257, ст. 260 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається зі ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В ст.264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Ухвалою від 27.02.2015 року, суд першої інстанції відмовив позивачу у прийняті заяви про видачу судового наказу, так як вбачається спір про право внаслідок пропущення строку позовної давності.

Враховуючи, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення(ст.160 ЦПК), подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності.(Постанова ВС від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц)

З огляду на вказане перебіг позовної давності було перервано позивачем подачею заяви про видачу судового наказу, що відбулося 26.02.2015 року і саме за три роки, які передували вказаній події позивач має право вимагати стягнення заборгованості яка склалася, тобто за період з 26.02.2012 року по січень 2015 року, яка дорівнює 9777,19грн.(розрахунок додається)(а.с.106).

Задовольнивши заочним рішенням позов в повному обсязі, суд першої інстанції не був позбавлений можливості його переглянути на підставі заяви представника відповідача у відповідності до положень ст.288 ЦПК України, з огляду на те, що підстави для цього мали місце, а саме: відповідач жодного разу не була належним чином повідомлена про розгляд судом пред`явленого до неї позову про стягнення заборгованості, крім того рішення постановлено без належного дослідження доказів долучених до позову та їх відповідність зазначеним в позові вимогам, на що вказав представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення.

Наявність в матеріалах справи конвертів з відміткою, що повернення відправлення відбулося внаслідок закінчення терміну зберігання не свідчить про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, оскільки фіксація отримання відповідачем кореспонденції не підтверджена (а. с. 20, 23).

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі. Відповідно до частини п`ятої вказаної статті судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Належним повідомленням відповідача відповідно ч.3 ст.76 ЦПК України 2004 року також вважається надіслання судової повістки за місцем його роботи, або вручення повідомлення відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування, однак матеріали справи не містять доказів застосування таких заходів судом першої інстанції.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином своєчасно повідомлений про час і дату судового засідання є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що позивач пред`явив позов до ОСОБА_2 , якій належить лише 1/4 частина квартири, тому вона повинна оплатити 1/4 частку від загальної суми боргу не є переконливими.

Дійсно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 є власником ? частини вказаної квартири, проте інші зазначені в ньому власники, згідно копії особистого рахунку є її дітьми, відомостей чи були вони повнолітніми на час виникнення заборгованості матеріали справи не містять і представник відповідача таких доказів не надав.(а.с.5, 52)

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано жодних доказів стосовно вчасного надання послуги та її обсягу необґрунтовані.

Представник відповідача не надав суду жодного доказу про фіксування порушень позивачем термінів надання послуг та претензій щодо їх якості.

Доводи апеляційної скарги, що відсутні підстави для нарахування 3 відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок відсутності укладеного між сторонами договору неспроможні.

Виходячи з положень ст.ст.524,533-535,625 ЦК України, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, навіть за відсутності оформлених договірних відносин, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

З огляду на вказане, з урахуванням строку позовної давності позивач має право на нарахування 3 відсотків річних, сума яких дорівнює 435,08грн. та інфляційних втрат за вказаний період у сумі 2127,34грн.(розрахунок додається на арк.104, 105)

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства та повинно бути змінено з підстав, викладених в апеляційній скарзі в частині розмірів заборгованості за користування тепловою енергією та судового збору.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в сумі 243,60 грн., а відповідач при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 365,40грн.

Враховуючи, що ціна позову дорівнює 28421,26грн., а задоволено позов на суму 12339,61грн., що відповідає 43,42% від ціни позову, тобто відбулося його часткове задоволення, внаслідок чого згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 100,98грн.

Повний текст постанови виготовлено _28грудня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який представляє інтереси відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2015 року змінити в частині розмірів заборгованості за користування тепловою енергією та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає адресою: АДРЕСА_1 , на користь ККП «Маріупольтепломережа», адреса: вулиця Гризодубової, 1, місто Маріуполь, на р/р: НОМЕР_2 в ПАТ «ПУМБ» міста Донецьк, МФО 334851, , заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 9777 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 19 копійок, 3% річних у розмірі 435 (чотириста тридцять п`ять) гривень 08 копійок, інфляційні витрати в сумі 2127 (дві тисячі сто двадцять сім) гривень 34 копійки.

Стягнути з ККП «Маріупольтепломережа», адреса: вулиця Гризодубової, 1, місто Маріуполь, на р/р: НОМЕР_3 в ПАТ «ПУМБ» м.Донецьк, МФО 334851, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 100 (сто) гривень98 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді М.Ю. Лопатіна

В.П. Принцевська