справа №619/3508/19
провадження №2/619/1341/19
РІШЕННЯ

іменем України

23 грудня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю секретаря судового засідання Молотко А.В.

Справа № 619/3508/19

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні позов про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності.

Стислий виклад позиції сторін.

03 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати договір довічного утримання від 26 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., реєстровий №3510; визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, а саме: житловий будинок літ «А-1» житловою площею 77,2 м2, загальною площею 123,4 м2, прибудова літ «а», погріб літ «а1», ґанок літ «а2», прибудова літ «а3», тамбур літ «а4», ґанок літ «а5», навіс літ «а6», навіс літ «а7», літня кухня літ «Б», тамбур літ «б», тамбур літ «б1», убиральня літ «Г», погріб літ «Д», сарай літ «Е», сарай літ «И», убиральня літ «К», літній душ літ «Л», вигрібна яма літ «М», колонка N, огорожа N 1, 3, 5-8, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 26.10.2017 сторони уклали договір довічного утримання. Згідно даного договору набувач ОСОБА_3 зобов`язувався виконувати розпорядження, передбачені цим договором, і в разі смерті набуває право власності (в повному обсязі - розпоряджатися ним на свій розсуд) на Ѕ частину спірного житлового будинку. В зв`язку з тим, що виконувати свої обов`язки по договору відповідач ОСОБА_3 перестав приблизно з вересня 2018 року, з особистих причин його зайнятості та молодості, та причин матеріального скрутного його становища, то на підставі пунктів 11 та 12 даного договору, у разі невиконання набувачем майна своїх обов`язків згідно умов договору, цей договір може бути розірваний однією з сторін в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрачені кошти на ремонтні роботи, які не входили в суму даного договору, а це сума в розмірі 18640 грн. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, просив суд залишити за ним право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого належно виконували свої обов`язки за договором.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

18 вересня 2019 після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10 год 00 хв 16 жовтня 2019 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов в строк до 11 жовтня 2019 року.

16 жовтня 2019 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення повідомлення відповідачу про дату, час і місце судового засідання та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України розгляд справи відкладено на 13 листопада 2019 року.

13 листопада 2019 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год 00 хв 10 грудня 2019 року.

10 грудня 2019 року у зв`язку з направленням запиту до нотаріальної контори розгляд справи відкладено на 23 грудня 2019 року.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що він добросовісно виконував укладений між сторонами договір, проте десь через рік ОСОБА_1 почав вимагати більшого та не пускати відповідача в будинок. З квітня 2019 року ОСОБА_1 відмовляється від прийняття коштів на виконання договору та сам сплачує комунальні платежі. Також вимагає розірвання договору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ульянкін І.І. позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Коробець О.М., ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності Ѕ частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Договір довічного утримання є правочином, тому його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст. 203 ЦК України).

Так, в ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вільне волевиявлення учасника правочину (ч. 3 ст. 203 ЦК України) є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином, відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою його недійсності.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

За змістом вказана норма права передбачає, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору, при цьому незалежно від вини набувача.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року (справа № 686/8768/18 провадження № 61-18887св19).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зі змісту спірного договору вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язався довічно повністю утримувати ОСОБА_1 і зберегти в його безкоштовному довічному користуванні зазначену Ѕ частку житлового будинку. Утримання (догляд) ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 повинно бути у вигляді: сплати у встановлені строки комунальних платежів, а також вартості послуг за користування електроенергією та телефонним зв`язком; забезпеченні купівлі продуктів харчування та надання необхідної допомоги ОСОБА_1 ; забезпечення ОСОБА_1 належними лікувальними засобами та надання необхідної медичної допомоги у випадку захворювання. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися ОСОБА_1 оцінюється сторонами на рівні 800 гривень.

Отже, зміст укладеного між сторонами договору та вимоги зазначених вище норм матеріального права, які сторонам були роз`яснені нотаріусом, свідчать про те, що при укладанні зазначеного договору відповідач брав на себе певні види зобов`язання, тобто як матеріальне забезпечення позивача, а саме забезпечення позивача харчуванням, лікувальними засобами, несенням витрат по оплаті комунальних послуг за відчужуване нерухоме майно, так і належним доглядом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач з вересня 2018 року припинив виконувати свої зобов`язання за договором довічного утримання.

Відповідач не заперечує, що з квітня 2019 року він не виконує обов`язки на виконання спірного договору.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не було надано доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань щодо утримання ОСОБА_1 , доказів сплати щомісячного грошового утримання у сумі 800 грн на його користь.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що останній належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання.

Отже, враховуючи вказані вище норми матеріального права та встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач з часу укладення договору довічного утримання належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за договором довічного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як суд задовольняє позов, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 2265,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому ч. 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 (справа №823/2638/18, адміністративне провадження №К/9901/10114/19) зазначив, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Ульянкіним І.І., а сама квитанція № 148 про сплату коштів у сумі 2000 гривень до Юридичної консультації Дергачівського району не може бути підставою для стягнення витрат на правничу допомогу.

Отже, суд не стягує з відповідача вказану позивачем суму витрат.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354, пунктами 8, 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання від 26 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., реєстровий № 3510.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, а саме: житловий будинок літ «А-1» житловою площею 77,2 м2, загальною площею 123,4 м2, прибудова літ «а», погріб літ «а1», ґанок літ «а2», прибудова літ «а3», тамбур літ «а4», ґанок літ «а5», навіс літ «а6», навіс літ «а7», літня кухня літ «Б», тамбур літ «б», тамбур літ «б1», убиральня літ «Г», погріб літ «Д», сарай літ «Е», сарай літ «И», убиральня літ «К», літній душ літ «Л», вигрібна яма літ «М», колонка N, огорожа N 1, 3, 5-8, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2265,40 грн.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 02 січня 2020 року.

Суддя Є. А. Болибок