ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/114/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/19152/2012 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 і Товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року (ухвалену суддею Дудою О.О., дату складання повного тексту не зазначено) у справі за заявами ОСОБА_3 і Товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " Приватні інвестиції" до ОСОБА_3 і Товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ТОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс" та ОСОБА_3 звернулись з заявами про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів, виданих Тернопільським міськрайонним судом 23.04.2014 року по справі №1915/19152/2012 у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " Приватні інвестиції" до ОСОБА_3 і Товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обгрунтовували тим, що на виконання рішення Тернопільського міського суду від 25 лютого 2013 року з урахуванням рішення апеляційного суду Тернопільської області від 23.04.2014 року видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 і Товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 16.09.2014 року замінено стягувача за виконавчими листами на ТОВ "Факторингова компанія "Омега" на підставі укладених договорів факторингу та про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Виконання зобов'язань за кредитними договорами з ТОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс" забезпечувалось укладеними 15.01.2007 року з ОСОБА_3 договорами поруки та іпотеки, предметом якого був житловий будинок , що знаходиться в АДРЕСА_1.

26.05.2016 року стягувач скористався своїм правом реалізації предмета іпотеки в позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки від імені ОСОБА_3 за 3035223.00 грн.

В пункті 5.4.2 договору іпотеки визначено, що заборгованість позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання від покупця коштів за предмет іпотеки в повному обсязі.

Посилаючись на вищевказаний пункт договору іпотеки та частину 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" вважають, що з моменту завершення позасудового врегулювання, а саме продажу стягувачем будинку забезпечене іпотекою основне зобов'язання за кредитним договором припинилось.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2018 року в задоволенні заяв ТОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс" та ОСОБА_3 про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням ТзОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс" та ОСОБА_3 звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять ухвалу суду скасувати і постановити нову про задоволення їх заяв.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом не враховано, що сторони підписавши іпотечний договір, обумовили його умови, у тому числі щодо позасудового врегулювання спору і погашення зобов'язань за кредитним договором, в разі використання такого способу захисту, як реалізація предмета іпотеки від імені іпотекодавця. На їх думку з моменту позасудового врегулювання спору всі вимоги за кредитним договором в силу домовленості сторін, які підписали кредитний договір та договір іпотеки, вважаються погашеними.

ТОВ "Факторингова компанія "Омега" відзиву на апеляційні скарги не надало.

В судовому засіданні представник апелянтів апеляційні скарги підтримав та пояснив, що заборгованість за кредитним договором погашалась лише реалізацією предмета іпотеки. Погодивши п.5.4.2 умов договору іпотеки банк взяв на себе відповідні ризики припинення зобов'язання внаслідок позасудового врегулювання.

Представник ТОВ "Факторингова компанія "Омега" апеляційних скарг не визнав та пояснив, що Закон України "Про іпотеку" на спірні правовідносини не поширюється. Зобов'язання за кредитним договором не припинилися, оскільки на виконання судового рішення надійшли лише кошти від реалізації будинку 3000000грн. При наявній заборгованості згідно судового рішення близько 17000000 грн. виконання зобов'язань за кредитним договором на суму 1471000 євро забезпечувалась великою кількістю договорів застави вантажної техніки та іншого рухомого майна яке перебуває в розшуку. Крім цього, ОСОБА_3 є поручителем за кредитним договором.

Розглянувши апеляційні скарги в межах їх доводів, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні заяв про визнання виконавчих листів такими що не підлягають виконанню суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором не припинилися внаслідок їх невиконання та що норми ст. ст. 36, 38 Закону України "Про іпотеку" на спірні правовідносини не поширюються.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2007 року між ВАТ "Кредобанк" та ТОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс" був укладений кредитний договір. Позичальник зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 13 березня 2014 року змінено рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2013 року в частині солідарного стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" та ОСОБА_3 зменшено суму стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3.

Рішення суду в цій частині викладено в наступній редакції.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (правонаступник ВАТ "Кредобанк") заборгованість за кредитним договором №3/К від 15.01.2007 року у сумі 1667745,23 (один мільйон шістсот шістдесят сім тисяч сімсот сорок п'ять) євро, що еквівалентно 16976122,12 (шістнадцять мільйонів дев'ятсот сімдесят шість тисяч сто двадцять дві) грн., а також 1149,78 грн.

На погашення заборгованості за кредитним договором №3/К від 15.01.2007 року у сумі 1667745,23 (один мільйон шістсот шістдесят сім тисяч сімсот сорок п'ять) євро, що еквівалентно 16976122,12 (шістнадцять мільйонів дев'ятсот сімдесят шість тисяч сто двадцять дві) грн., стягнуто з ОСОБА_3 солідарно з Товариством обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Приватні інвестиції" заборгованість у сумі 494007,50 (чотириста дев'яносто чотири тисячі сім) євро, що еквівалентно 5206592,04 (п'ять мільйонів двісті шість тисяч п'ятсот дев'яносто дві) грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 16.09.2014 року змінено стягувача ТОВ "Факторингова компанія "Приватні інвестиції" на ТОВ "Факторингова компанія "Омега".

На виконання рішення суду видано виконавчі листи.

26.05.2016 року згідно іпотечного застереження іпотекодержателем ТОВ "ФК "Омега" укладено два договори купівлі-продажу будинковолодіння (по 1/2 частині) за ціною кожна по 1 517 000 грн. 50 коп.

З матеріалів справи вбачається, що виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось укладеними 15.01.2007 року з ОСОБА_3 договорами поруки та іпотеки будинковолодіння, що знаходиться в місті Тернопіль по вулиці Є. Петрушевича, 10 та договорами застави значної кількості вантажних транспортних засобів, причепів, цистерн та іншого рухомого майна, яке належало ТОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс" (а.с.93-120 т.1).

В пункті 5.4.2 договору іпотеки вказано, що заборгованість позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання від покупця коштів за предмет іпотеки у повному обсязі.

Згідно пояснень представників сторін в суді апеляційної інстанції на виконання судового рішення надійшли кошти лише від реалізації житлового будинку.

Таким чином, в даному випадку звернення стягнення на іпотечне майно не припинило обов'язку позичальника перед стягувачем щодо погашення основного боргу.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

За змістом частини четвертої статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).

Відмовляючи в задоволенні заяв суд першої інстанції враховуючи вказані норми закону, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання відповідних сум.

Оскільки вартості реалізованого предмета іпотеки не вистачило на погашення всієї заборгованості, яка виникла у зв'язку з порушенням основного зобов'язання, кредитор в силу норм ЦК України та Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

Встановивши, що із загальної заборгованості у розмірі 16976122,12 (шістнадцять мільйонів дев'ятсот сімдесят шість тисяч сто двадцять дві) грн., погашена сума у розмірі 3035223.00 грн. і стягувачем було звернуто стягнення на будинковолодіння, що перебувало в іпотеці і реалізовано його за 3035223.00 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судами частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, вбачаються необґрунтованими з тих підстав, що зазначені положення цієї статті не поширюються на правовідносини, що виникли у даному випадку між сторонами. Зобов'язання за кредитним договором не припинилося в силу його невиконання, а вартості реалізованого будинковолодіння не вистачило на погашення боргу у повному обсязі, тому кредитор за приписами статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку», має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі апеляційний суд не вбачає.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне судові витрати покласти ОСОБА_3 і ТзОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс".

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 і Товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на ОСОБА_3 і Товариство з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт Сервіс" в межах сум ними понесених.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді Б.О.Гірський

М.В.Ходоровський