КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________
Справа №760/3675/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1944/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року (суддя Оксюта Т.Г.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у лютому 2018р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на строкову заборгованість за період з 23 лютого 2015р. по 31 березня 2016р. в сумі 71 863,52 доларів США, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за період з 23 лютого 2015р. по 31 грудня 2016р. у сумі 46 830,88 доларів США та судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 16 вересня 2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN, на підставі якого відповідачу надані грошові кошти в межах максимального ліміту в сумі 550 000 доларів США зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном погашення до 15 вересня 2023р.

16 липня 2009р. між банком та позичальником укладено додаткову угоду до договору, якою збільшено ліміт кредитування до 581 433 доларів США та встановлено кінцевий строк погашення кредиту 15 вересня 2028 року.

Позивач стверджував, що відповідач зобов'язався здійснювати щомісячне погашення кредиту та сплачувати проценти, однак свої зобов'язання не виконує, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 28 серпня 2015р. складалася із заборгованості за кредитом у розмірі 581 433,91 доларів США і відсотками у сумі 549 420, 35 доларів США, та була стягнута рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 березня 2016р.

Позивач зазначав, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017р. відмовлено у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, однак заборгованість не погашена, тому банк правомірно продовжує нарахування плату за користування кредитними коштами, а заборгованість відповідача станом на 1 січня 2017р. становить 3 227 402,41грн.

У липні 2018р. позивач подав заяву про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на строкову

заборгованість за період з 23 лютого 2015р. по 6 листопада 2015р. у розмірі 46 493,66

доларів США та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за вказаний період у розмірі 15 738,45 доларів США, посилаючись на відсутність предмету спору в цій частині.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на строкову заборгованість за період з 6 листопада 2015р. по 31 березня 2016р. в сумі 25 369,86 доларів США, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за період з 6 листопада 2015р. по 31 грудня 2016р. в сумі 31 092,43 доларів США.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року заяву задоволено та закрито провадження в частині вказаних позовних вимог.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за відсотками, нарахованими на строкову заборгованість за період з 6 листопада 2015р. по 31 березня 2016р. в сумі 25 369,86 доларів США, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за період з 6 листопада 2015р. по 31 грудня 2016р. в сумі 31 092,43 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі 23 082грн 86коп.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки були підстави для повернення позовної заяви та залишення її без розгляду.

Крім того, представник відповідача вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статті 1048 та 1050 ЦК України, оскільки позивач, звернувшись до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису, надіславши лист відповідачу № 08.305-186/15113 від 1 вересня 2015р. щодо повернення заборгованості та відсотків, а також подавши позов до третейського суду, скористався своїм правом на дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, тому нарахування відсотків після даної вимоги є безпідставним.

Також представник відповідача вважає, що позивачем не наданий належний розрахунок заборгованості, а судом не досліджено виписки з аналітичних рахунків банку щодо відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи її доводи безпідставними та необґрунтованими, так як підстав для повернення або залишення позову без розгляду судом не встановлено; відповідач не сплачує кредитну заборгованість, тому банк має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами; відповідач не заявляв клопотання про витребування виписок з банківських рахунків, не надав контррозрахунку сум заборгованості та не оспорює сам факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача ОСОБА_4, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 16 вересня 2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту в сумі 550 000 доларів США зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном погашення до 15 вересня 2023р.

16 липня 2009р. сторони уклали додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN від 16 вересня 2008р., за умовами якої сторони збільшили ліміт кредитування до 581 433,91 доларів США, визначили строки надання траншів та строки і порядок погашення заборгованості. Також був змінений кінцевий термін повернення кредиту до 15 вересня 2028 року (включно).

Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 березня 2016 року задоволено часткового позов ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у сумі 14 106 493грн 72коп.

З тексту рішення третейського суду вбачається, що банком були заявлені вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором у зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань за вказаним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року відмовлено ПАТ «Укрсоцбанк» у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк просив стягнути з відповідача відсотки, нараховані на строкову заборгованість за період з 6 листопада 2015р. по 31 березня 2016р. в сумі 25 369,86 доларів США, та нараховані на прострочену заборгованість за період з 6 листопада 2015р. по 31 грудня 2016р. в сумі 31 092,43 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконується, кредитна заборгованість не погашається, рішення третейського суду виконати неможливо, так як воно прийнято поза межами компетенції третейського суду, тому умови договору діють до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та не ґрунтується на нормах матеріального права та висновках Верховного Суду.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позико дав-цеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення всієї кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом, звернувшись у лютому 2013 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. за вчиненням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до виконавчого напису, який був вчинений приватним нотаріусом Ковальчуком С.П. 15 лютого 2013р., звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 у погашення заборгованості ОСОБА_2 станом на 1 лютого 2013 року у розмірі 581 433,91 доларів США за кредитом, 323 225,13 доларів США за процентами, 6536,68 доларів США за пенею за несвоєчасне повернення кредиту, 41 340,77 доларів США за пенею за несвоєчасне повернення процентів.

Звернення до приватного нотаріуса Ковальчука С.П. за вчиненням виконавчого напису підтвердив представник банку у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Оскільки виконавчий напис, вчинений 15 лютого 2013р. приватним нотаріусом Ковальчуком С.П., не визнаний таким, що не підлягає виконанню, не є оспореним, наявні підстави для висновку, що до звернення за виконавчим написом банк направив позичальнику вимогу про погашення заборгованості, а враховуючи розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі, вказане повідомлення містило вимогу про дострокове повернення всієї суми кредитної заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що банк у лютому 2013 року на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом, що підтверджено виконавчим написом від 15 лютого 2013 року.

Крім того, звернувшись у березні 2016 року до третейського суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, банк повторно заявив вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості, яка станом на 28 серпня 2015 року становила 581 433,91 доларів США за кредитом та 549 420,35 доларів США за процентами.

Велика Палата Верховного Суду вважає, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються

договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання (постанова від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12)

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. (постанова від 4 липня 2018 року, справа № 310/11534/13-ц).

Посилання представника позивача на те, що виконавчий напис нотаріуса від 15 лютого 2013 року був повернений банку на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду було відмовлено, не може бути підставою для продовження нарахування процентів за кредитним договором, так як кредитор на власний розсуд вибрав спосіб стягнення заборгованості, заявивши про зміну строку дії кредитного договору.

При цьому, умови кредитного договору, укладеного сторонами, не містять домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

На вказані обставини та норми матеріального права не звернув увагу суд першої інстанції, не перевірив заперечень відповідача стосовно зміни банком строку виконання договору та прийшов до помилкового висновку про право банку нараховувати проценти за кредитним договором, строк дії якого закінчився.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції не повно з'ясовані фактичні обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів скасовує рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідачу підлягає відшкодуванню сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги, який підлягає стягненню з позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яке знаходиться у м. Києві, вул. Ковпака, 29, код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 0039019, на користь ОСОБА_2, який проживає АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, судовий збір у сумі 34 543грн 29коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк