Провадження № 22-ц/824/2763/2019 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкдування шкоди,-

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернуласядо суду із вказаним позовом,який надалі уточнила і мотивувала тим, що 29 квітня 2017 року коли вона виїжджала на своєму автомобілі «Форд» р.н. НОМЕР_1 з гаражного кооперативу по АДРЕСА_3 відповідач ОСОБА_4 опустив шлагбаум і пошкодив автомобіль. За фактом пошкодження була викликана поліція, даний виклик зареєстровано до ЄО Святошинського управління поліції за № 28105 від 29 квітня 2017 року.

Вказувала, що належний їй автомобіль «Форд» було застраховано у ПАТ «Просто-страхування» за договором страхування PKS № 1700554 від 04 квітня 2017 року. 09 червня 2017 року страхова компанія склала страховий акт, за яким пошкодження автомобіля оцінено у 6930 грн., з яких страхова оплатила 3630 грн., а решта - франшиза 3300 грн. Посилаючись на те, що франшиза підлягає відшкодуванню особою, яка завдала шкоду, після уточнення позовних вимог просила стягнути із відповідача на її користь завдану шкоду у розмірі 3510 грн. з урахуванням індексу інфляції, витрати на оплату судового збору в розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1200 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що вона надала належні і допустимі докази, які підтверджують факт пошкодження її автомобіля відповідачем та наявність його вини у заподіянні збитків, що не враховано судом.

Відповідач ОСОБА_4 відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не

- 2 -

підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 3510 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Святошинського управління поліції ГУНП у м.Києві з повідомленням про те, що 29 квітня 2017 року за адресою: м. Київ, вул.Уборевича 4 при виїзді з гаражного кооперативу на своєму автомобілі «Форд» р.н.НОМЕР_1 ОСОБА_4 шлагбаумом пошкодив автомобіль. Вказане повідомлення зареєстроване до ЄО Святошинського УП № 28105 від 29 квітня 2017 року, яке провело відповідну перевірку.

Також встановлено, що належний позивачці втомобіль «Форд» р.н.НОМЕР_1 застраховано у ПАТ «Просто-страхування» за договором страхування PKS № 1700554 від 04квітня 2017 року. Страховик виконуючи свої обов'язки 09 червня 2017 року склав страховий акт, за яким пошкодження автомобіля оцінено у 6930 грн., з яких страховик відшкодував збитки у розмірі 3630 грн. за виключенням франшизи у розмірі 3300 грн.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обгрунтовував свої висновки тим, що позивачка не довела наявність вини відповідача ОСОБА_4 у завданні шкоди, як одну із підстав відповідальності у деліктних правовідносинах. При цьому суд виходив з того, що вина відповідача нічим не доведена, бо за фактом пошкодження автомобіля не було відкрито ні адміністративного провадження, ні кримінального.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки, вирішуючи спір, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що шкода завдана позивачці в результаті пошкодження її автомобіля шляхом опускання шлагбаума. Спірні правовідносини регулюються ст.1166 ЦК України, згідно ч.1 якої майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну

- 3 -

особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Посилаючись на те, що позивачка не довела вину відповідача у спричиненні їй матеріальної шкоди, суд не звернув уваги на те, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Тобто, з урахуванням приписів ч.2 ст.1166 ЦК України, а також визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, не позивач доводить наявність вини відповідача, а саме на відповідача закон покладає обов'язок доведення відсутності його вини у заподіянні шкоди позивачу.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

На порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, ст.1166 ЦК України суд поклав обов'язок доведення підстав позову (вини відповідача) на позивачку, що є помилковим.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка надала докази, які свідчать про факт пошкодження автомобіля відповідачем, зокрема, страховий акт № 120671 від 09 червня 2017 року, згідно якого застрахований автомобіль «Форд» отримав пошкодження по вул.Уборевича (Куприна) 4 у м.Києві, коли знаходився у нерухомому стані (а.с.3); довідку Святошинського управління поліції від 02 червня 2017 року щодо звернення ОСОБА_3 про пошкодження її автомобіля «Форд» при опусканні шлагбауму ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 (а.с.4); матеріали перевірки поліції по даному факту, в яких в тому числі містяться пояснення свідка ОСОБА_5, який підтвердив факт того, що коли 29 квітня 2017 року позивачка виїжджала на своєму автомобілі «Форд» з тариторії автогаража, ОСОБА_4 опустив шлагбаум на капот її автомобіля (а.с.46-49).

Відповідач у свою чергу доказів, які б заперечували його вину, не надав.

Виходячи із змісту ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто, доказами є будь-які фактичні дані, а не тільки факт скоєння адміністративного чи кримінального правовопрушення, як помилково вважав суд.

Вказані порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосування норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог та наданих доказів, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди,

- 4 -

звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом встановлено, що пошкодження належного позиваці автомобіля «Форд» р.н.НОМЕР_1 сталося внаслідок винних дій відповідача, які виразилися у опусканні шлагбаума при проїзді автомобіля, що стверджується матеріалами перевірки Святошинського УП № 28105 від 29 квітня 2017 року.

Ураховуючи, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, а також беручи до уваги, що відповідач відсутність своєї вини, що є його процесуальним обов'язком згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України і ст.1166 ЦК України, не довів (доказів взагалі не подавав), колегія суддів прийшла до висновку, що відповідальність за завдану шкоду має нести саме відповідач.

При цьому колегія враховує, що відповідач ОСОБА_4 мав можливість спростувати доводи позивачки і надати докази своєї невинуватості, бо отримав копію ухвали про відкриття провадження із копією позову, що стверджується повідомленням про вручення 28 жовтня 2017 року рекомендованого відправлення (а.с.10), також отримав наступну ухвалу суду щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження і надання строку на відзив (а.с.32), однак ні відзиву на позов, ні доказів на спростування доводів позивачки до суду не надав.

Не подав відповідач і відзиву на апеляційну скаргу, копію якої отримав 12 січня 2019 року, із спростуванням доводів позивачки.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відшкодуванню підлягає матеріальна шкода у вигляді франшизи в розмірі 3300 грн., що відповідає страховому акту від 09 червня 2017 року, за яким пошкодження автомобіля оцінено у 6930 грн., з яких франшиза складає 3300 грн., і який відповідно до ст.ст.77,102 ЦПК України є належним доказом, відповідачем не спростований.

Вимоги в частині стягнення франшизи з урахуванням індексу інфляції згідно ст.625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами із деліктних правовідносин щодо завдання шкоди, а не із грошових. У площину грошових ці відносини перейдуть після набрання рішенням суду законної сили і виникнення у відповідача грошового зобов'язання по сплаті коштів позивачці на підставі рішення суду згідно ч.5 ст.11 ЦК України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Позивачкою понесено витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 1600 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1200 грн.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову суд покладає на відповідача вказані витрати пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 2632 грн., з яких судовий збір 1504 грн., витрати на правничу допомогу 1128 грн.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

- 5 -

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_4 (мешкає: 03179, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3(мешкає: 03148, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) завдані збитки в розмірі 3300 гривень та судові витрати в розмірі 2632 гривень.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: