Справа № 527/2107/18
провадження 2/527/44/19
РІШЕННЯ

іменем України

17 січня 2019 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря - Волик Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Агрофірми «Вересень» про розірвання договору оренди землі та зобовязання повернути земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди землі та зобовязання повернути земельну ділянку.

В своїй заяві позивач зазначила, що 01 березня 2008 року між ОСОБА_2, як власником та Агрофірмою «Вересень» було укладено договір №38 оренди земельної ділянки, площею 8,8203 га, розташованої на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області (далі Договір). Зазначена земельна ділянка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 508490, виданого на його імя Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області 21 липня 2003 року. 27 січня 2013 року ОСОБА_2 помер. Після його смерті вона прийняла спадщину після померлого та одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2016 року. На даний час саме вона (позивач) є власником зазначеної земельної ділянки. п. 40 Договору визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. 29 травня 2018 року вона направила відповідачу лист, яким повідомила орендаря про офіційне набуття нею права власності на спірну земельну ділянку , бажання самостійно обробляти земельну ділянку, оскільки вважає договір розірваним, то просила передати їй земельну ділянку за актом приймання-передачі до 15 червня 2018 року включно. Жодної відповіді Агрофірма «Вересень» не надала, земельну ділянку не повернула.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд, розірвати договір № 38 оренди земельної ділянки, розташованої на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 8,8203 га, укладений 01 березня 2008 року між ОСОБА_2 та Агрофірмою «Вересень», та повернути їй зазначену земельну ділянку.

05.11.2018 року представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, оскільки спірний договір укладався із ОСОБА_2 про оренду земельної ділянки площею 8,82 га, розташованої на території Градизької селищної ради, а не про оренду земельної ділянки площею 8,8203 га розташованої на території Градизької селищної ради, про яку йдеться у позові. Таким чином, у позові йдеться про зовсім різні земельні ділянки, позивач не є стороною договору, а тому не має жодних правових підстав розривати, змінювати, а також звертатися до суду з подібними вимогами до іншої сторони договору.

У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримувала.

Як зазначено в ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

01 березня 2008 року між ОСОБА_2 та Агрофірмою «Вересень» в особі директора ОСОБА_3 укладено договір №38 оренди земельної ділянки загальною площею 8,82 га, у тому числі рілля, розташованої на території Градизької селищної ради, який зареєстровано у Глобинському районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», запис за № 44 від 25 червня 2009 року (а.с. 7-13).

ОСОБА_4 приймання-передачі від 01 березня 2008 року, що є невідємною частиною зазначеного Договору, власник земельної ділянки ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку якого посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 508490, виданим Градизькою селищною радою, (в подальшому орендодавець) передав, а орендар Агрофірма «Вересень» прийняла в оренду земельну ділянку, площею 8,82 га на території Градизької селищної ради (а.с. 12).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19 серпня 2016 року державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2, який помер 27 січня 2013 року, зокрема земельної ділянки площею 8,8203 га, кадастровий номер :00:012:0090, що знаходиться на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 508490, виданого на його імя Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області 21 липня 2003 року (а.с. 15).

Листом-повідомленням від 29 травня 2018 року ОСОБА_1 повідомила Агрофірму «Вересень» про те, що стала власником земельної ділянки після смерті ОСОБА_2, з яким укладено спірний договір №38 оренди земельної ділянки, у звязку із бажанням самостійно обробляти земельну ділянку вважає договір розірваним, просила повернути їй земельну ділянку 8,8203 га, кадастровий номер :00:012:0090, що знаходиться на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області в термін до 15 червня 2018 року (а.с.16).

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У справі яка розглядається судом, виникли правовідносини пов'язані з орендою землі, які регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон), ЦК України, іншими законами України, а також договором оренди землі.

Як зазначено в ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі.

ОСОБА_4 з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

ОСОБА_4 з ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частина перша статті 638 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі ч. 1 статті 210, ч. 3 статті 640 ЦК України, ч. 2 статті 125 Земельного кодексу України є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено спірний Договір оренди, який на момент розгляду справи є дійсним.

Позивач для визнання розірваним договору оренди зазначає пункт 40 Договору, в якому зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Пункт 40 Договору не суперечить нормам законодавства, насамперед Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до даних правовідносин, іншим актам законодавства, в тому числі положенням статей 525, 651 ЦК України, тощо.

ОСОБА_4 ч. 1,3,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

ОСОБА_4 ч.1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу.

Статтею 14 Конституції України, визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, укладаючи спірний договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом.

Право власності на спірну земельну ділянку перейшло до іншої особи позивача, що згідно з п. 40 Договору є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Позивач повідомив орендаря про зміну власника земельної ділянки, та про намір обробляти її самостійно.

Жодного доказу на спростування позовних вимог чи подання пропозицій позивачу для зміни умов договору відповідачем не надано.

Приймаючи до уваги викладене, позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Посилання представника відповідача на те, що в позові йдеться про дві різні земельні ділянки площею 8,82 га та 8,8203 га, висновку суду не спростовують, оскільки в ОСОБА_4 приймання-передачі від 01 березня 2008 року, який є невідємною частиною спірного договору №38 оренди земельної ділянки, укладеного із ОСОБА_2 та у Свідоцтві про право на спадщину, виданого на імя ОСОБА_1 після померлого ОСОБА_2, чітко зазначено правовстановлюючий документ, на підставі якого останній був власником земельної ділянки, площею 8,82 га, розташованої на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, а саме Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 508490. З цих підстав, у суду відсутні сумніви, що в позові та в договорі оренди йдеться про одну і ту ж земельну ділянку, а зазначення розміру земельної ділянки із зазначенням тисячних, тобто 8,8203 га, може свідчити про виготовлення технічної документації та присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру :00:012:0090 вже після укладення спірного договору оренди, оскільки в ньому на момент укладення договору кадастрового номеру не зазначено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем ОСОБА_5 при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 704, 80 гривень, позовні вимоги задоволені в повному обсязі, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з АФ «Вересень» на користь позивача судових витрат у виді судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 21 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 11,13,15, 203, 215,525, 627-629, 638, 651 ЦК України, ст.ст.93, 152 ЗК України, ст.ст. 76, 141, 211, 223, 258-259, 263-265, 273, 289 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати договір № 38 оренди земельної ділянки, розташованої на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 8,82 га, укладений 01 березня 2008 року між ОСОБА_2 та Агрофірмою «Вересень», який зареєстровано у Глобинському районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 44 від 25 червня 2009 року.

Зобов'язати Агрофірму «Вересень» передати ОСОБА_1 земельну ділянку, належну їй на праві власності, розташовану на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 8,8203 га, кадастровий номер: :00:012:0090.

Стягнути з Агрофірми «Вересень» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 коп. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування (імя) сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (39700, Полтавська область, Глобинський район, смт. Градизьк, рнокпп: НОМЕР_1).

Відповідач: Агрофірма «Вересень» (39075, Полтавська область, Глобинський район, с. Погреби, вул. Жовтнева, буд. 27, код: 23810167).

Суддя А. О. Олефір