Дата документу 29.01.2019 Справа № 316/265/17
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 316/265/17 Головуючий у І-й інстанції: Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц/807/310/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.,

суддів Кухаря С.В.,

Полякова О.З.

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 березня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення сум депозитних вкладів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною до ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначив наступне:

Між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Кримське регіональне управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») були укладені договори банківських вкладів:

- 09.08.2010 року договір № SAMDN8215 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 4790,17 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 9% річних;

- 05.10.2011 року договір № SAMDN0671, про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Депозит Моряка» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 10,6 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 7% річних;

- 15.10.2012 року договір № SAMDN3280 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 1987,37 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 8% річних;

- 22.04.2013 року договір № SAMDN0434 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 2745,00 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 8% річних;

- 10.02.2014 року договір № SAMDNWFD300 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 1462,25 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 8% річних;

- 03.03.2014 року договір № SAMDNWFD200 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 100,00 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 8% річних;

- 29.06.2010 року договір № SAMDN0177 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 29900,00 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 11% річних;

- 20.07.2011 року договір № SAMDN4481 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Копілка» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 58,82 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 7,5% річних;

- 23.03.2012 року договір № SAMDN7961 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 43003,56 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 8,5% річних;

- 15.10.2012 року договір № SAMDN6330 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 50000,00 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 10% річних;

- 15.10.2012 року договір № SAMDN6435 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 20000,00 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 10% річних;

- 19.02.2014 року договір № SAMDNWFD100 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 5000.0 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 10% річних;

- 12.02.2014 року договір № SAMDNWFD700 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Депозит плюс» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 52000.00 гривень, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов'язань 21% річних.

З березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» заблокував позивачу доступ до банківських вкладів та в односторонньому порядку припинив виконання зобов'язань за договорами. Позивач неодноразово звертався до ПАТ КБ ««ПРИВАТБАНК» із вимогами що до виконання зобов'язань за договорами банківських вкладів, у своїх письмових відповідях від 16.12.14 №20.1.0.0.0/7-20141215/632 від 21.05.2015 №20.1.0.0.0/7-20150519/4086 відповідач посилаючись на неможливість здійснення своєї діяльності на території АР Крим взагалі відмовляє у наданні будь якої інформації за вкладами.

Враховуючи те що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовляється повернути йому вклад і проценти, змушений звернутися до суду та, після уточнення позовних вимог 24.11.2017 року в частині їх збільшення (т.1 а.с.171-175), про що позивач у судовому засіданні подав суду письмові пояснення які містили розрахунок позовних вимог станом на 24.11.2017 року, при цьому, пояснення та розрахунок отримані представником відповідача в залі судового засідання, про що він розписався на примірнику пояснень наявному у матеріалах справи, просить суд:

Стягнути з відповідача:

- за договором № SAMDN8215 від 09.08.2010 р. 6388,25 EUR з них 4790,17 EUR сума депозиту, 1598,08 EUR сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDN0671 від 05.10.2011 р. 13,35 EUR з них 10,6 EUR сума депозиту, 2,75 EUR сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDN3280 від 15.10.2012 р. 2584,67 EUR з них 1987,37 EUR сума депозиту, 597,3 EUR сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDN0434 від 22.04.2013 р. 6970,21 EUR з них 5386,9 EUR сума депозиту, 1583,31 EUR сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDNWFD300 від 10.02.2014 р. 1891,82 EUR з них 1462,25 EUR сума депозиту, 429,57 EUR сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDNWFD200 від 03.03.2014 р. 123,17 EUR з них 100,00 EUR сума депозиту, 23,17 EUR сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDN0177 від 29.06.2010 р. 42163,94 USD з них 29900,00 USD сума депозиту, 12263,94 USD сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDN4481 від 20.07.2011 р. 75,28 USD з них 58,82 USD сума депозиту, 16,46 USD сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDN7961 від 23.03.2012 р. 56705,95 USD з них 43003,56 USD сума депозиту, 13702,39 USD сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDN6330 від 15.10.2012 р. 68849,32 USD з них 50000,00 USD сума депозиту, 18849,32 USD сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDN6435 від 15.10.2012 р. 27380,82 USD з них 20000,00 USD сума депозиту, 7380,82 USD сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDNWFD100 від 26.02.2014 р. 6873,97 USD з них 5000,00 USD сума депозиту, 1873,97 USD сума процентів за вкладом

- за договором № SAMDNWFD700 від 12.02.2014 р. 93608,19 грн. з них 52000,00 грн. сума депозиту, 41608,19 грн. сума процентів за вкладом,

що у гривневому еквіваленті, за курсом Національного банку України на день здійснення розрахунку дорівнює 6088883 (шість мільйонів вісімдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні 36 копійок;

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 березня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4, грошові кошти з заборгованості за депозитними договорами:

- за договором №SAMDN8215 від 09.08.2010 р. - 6388,25 EUR, яка складається: з 4790,17 EUR - сума депозиту, 1598,08 EUR - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDN0671 від 05.10.2011 р. - 13,35 EUR, яка складається: з 10,6 EUR- сума депозиту, 2,75 EUR - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDN3280 від 15.10.2012 р. - 2584,67 EUR, яка складається: з 1987,37 EUR - сума депозиту, 597,3 EUR - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDN0434 від 22.04.2013 р. - 6970,21 EUR, яка складається: з 5386,9 EUR - сума депозиту, 1583,31 EUR - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDNWFD300 від 10.02.2014 р. - 1891,82 EUR, яка складається: з 1462,25 EUR - сума депозиту, 429,57 EUR - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDNWFD200 від 03.03.2014 р. - 123,17 EUR, яка складається: з 100,00 EUR - сума депозиту, 23,17 EUR - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDN0177 від 29.06.2010 р. - 42163,94 USD, яка складається: з 29900,00 USD - сума депозиту, 12263,94 USD - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDN4481 від 20.07.2011 р. - 75,28 USD, яка складається: з 58,82 USD - сума депозиту, 16,46 USD - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDN7961 від 23.03.2012 р. - 56705,95 USD, яка складається: з 43003,56 USD - сума депозиту, 13702,39 USD - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDN6330 від 15.10.2012 р. - 68849,32 USD, яка складається: з 50000,00 USD - сума депозиту, 18849,32 USD - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDN6435 від 15.10.2012 р. - 27380,82 USD, яка складається: з 20000,00 USD - сума депозиту, 7380,82 USD - сума процентів за вкладом,

- за договором №SAMDNWFD100 від 26.02.2014 р. - 6873,97 USD, яка складається: з 5000,00 USD - сума депозиту, 1873,97 USD - сума процентів за вкладом,

- за договором № SAMDNWFD700 від 12.02.2014 р. - 93608,19 грн., яка складається: з 52000,00 грн. - сума депозиту, 41608,19 грн. - сума процентів за вкладом.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4,: витрати на правничу допомогу адвоката за договором від 27 жовтня 2016 року - в розмірі 50000 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк», на користь держави судовий збір в сумі 8000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати , ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано оригіналів депозитних договорів і платіжних документів на підтвердження факту внесення грошових коштів. У зв'язку із тимчасовою окупацією території Автономної Республіки Крим Національний банк України постановою від 06.05.2014 року №260 відкликав та анулював банківські ліцензії і закрив відокремлені підрозділи, які розташовані на окупованій території, у тому числі і в м. Керч, де були укладені договори з позивачем. Доступ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є обмеженим. Вважає, що компенсаційні виплати вкладникам банку мають бути здійснені «Фондом захисту вкладників» на підставі Федерального Закону РФ №39-ФЗ. Крім того, на думку Банку, суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача 50 000 грн. правничої допомоги, яка ніякими належними і допустимими доказами не підтверджується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) та ОСОБА_4 було укладено 13 договорів банківських вкладів, укладено депозитний договір № SАMDN 1562 (вклад "Депозит VІР"), відповідно до умов якого позивач, як вкладник, вніс на депозитний гривневий рахунок № 100238.00203345, відкритий у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", грошові кошти у сумі 1 098 235, 49 грн, що підтверджується наданими суду першої інстанції оригіналами депозитного договору та квитанції від 17 березня 2009 року № 147275302 про внесення коштів, копії яких завірені судом першої інстанції та долучені до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 1 депозитного договору № SАMDN 1562 (вклад "Депозит VІР") на підтвердження внесення коштів на депозит банк видав клієнту електронну ощадну книжку, що дозволяє отримати в банкоматах ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію про розмір вкладу і відсотки до виплати. На виконання зазначеної умови договору банком видана позивачу електронна ощадна книжка (у вигляді картки) за № НОМЕР_1.

Зазначений договір укладений терміном на один рік строком до 17 березня 2010 року на умовах оплати 18 % річних.

Відповідно до пункту 7 договору у випадку, якщо у строк не пізніше дня закінчення терміну вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, цей договір продовжується ще на один рік. Договір продовжується неодноразово без явки клієнта. При цьому, обрахування нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. При продовженні договору розрахунок відсотків на кожний новий строк вкладу здійснюється за відсотковою ставкою, яка діє в банку для депозитних вкладів, що продовжуються, цього найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу без додаткових угод до такого договору.

Згідно з пунктом 13 договору договір вступає в дію з моменту його підписання, дія договору зупиняється виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками, нарахованими відповідно до умов договору.

Згідно з довідкою банку від 14 червня 2014 року № 3068709 позивача повідомлено, що на його рахунок, відкритий на підставі договору від 17 березня 2009 року № SАMDN 1562 (вклад "Депозит VІР"), зараховано грошові кошти у сумі 2 629 162, 22 грн.

На підтвердження факту існування договірних правовідносин та внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок банку позивачем надавалися для огляду суду першої інстанції оригінал договору від 17 березня 2009 року № SАMDN 1562 (вклад "Депозит VІР") та оригінал квитанції від 17 березня 2009 року № 147275302 про внесення грошових коштів у сумі 1 098 235, 49 грн, копії яких долучені до матеріалів справи та засвідченні підписом судді, тому суд першої інстанцій зробив правильний висновок, що ці документи, оформлені відповідно до Інструкцій про касові операції в банках України та Інструкції про ведення касових операцій банками України, є належним підтвердженням укладення з відповідачем договору банківського вкладу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Інші договори, на які посилався позивач та які були досліджені судом першої інстанції також оформлені належним чином та не оспорені відповідачем.

При апеляційному розгляді позивачем також надавалися оригінали договір, на які він посилається у позові з доданими до них квитанціями про внесення грошових коштів.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

У пункті 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб, на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

У пункті 3.3 глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на виконання вимог законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, не надало суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладалися договори банківського вкладу, на які посилався позивач і оригінали яких надав суду, та не надано доказів що не відкривалися рахунки за цими договором, не надходили грошові кошти до банку, а так само не надано доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням тощо.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя припинено постановою Правління Національного банку України "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя" від 06 травня 2014 року № 260, оскільки згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов'язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Як встановлено судом першої інстанції, на звернення позивача до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про повернення коштів банк зобов'язання з повернення коштів не виконав.

За приписами частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Невиконання банком депозитного договору порушило співвідношення майнових, інтересів сторін і позбавило позивача, як заінтересовану сторону того, на що він розраховував при укладенні договору, а тому мають місце підстави для розірвання зазначеного депозитного договору.

Враховуючи те, що між сторонами виникли договірні зобов'язання за договорами банківських вкладів, факт укладення яких та внесення позивачем грошових коштів підтверджені належними доказами, термін дії договору не закінчився в силу автоматичної пролонгації відповідно до пункту 7 договору, що, в свою чергу, не спростовано стороною відповідача, тому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог за цими договорами

Висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 21 вересня 2016 року № 6-544цс16, від 27 січня 2015 року № 6-247цс14 та від 29 травня 2013 року № 6-39цс13.

Згідно приписів ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.2, ч.3, ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно приписів ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За загальними положеннями про договір (ч.1 ст.626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

В матеріалах справи містяться копії письмових та електронних доказів: договори, чеки, квитанції, банківські довідки про нарахування відсотків за вкладами, SMS повідомлення від банку про проведення банківських операцій. Оригінали письмових та електронних доказів надані суду для огляду, оглянуті судом у судовому засіданні, усі наявні в матеріалах справи письмові та електронні докази відповідають оригіналам.

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення).

Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція),в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Оригінал договорів банківського вкладу та оригінали квитанції про внесення грошових коштів на передбачені договорами рахунки оглянуті в судовому засіданні, матеріали справи містять їх засвідчені суддею копії.

Під час прийняття рішення судом також враховані положення Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» які розміщені на сайті відповідача:

Згідно з п.2.2.1.3. Договір вкладу вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання Клієнтом заяви на оформлення вкладу та розміщення суми вкладу на рахунку вкладу.

Згідно з п.2.2.1.10. Автоматичне продовження вкладу на наступний день після припинення, у разі якщо Клієнт не заявив банку про відмову від продовження.

Згідно з п.2.2.1.18. Для підвищення безпеки вкладу Клієнт не заперечує проти інформування його про стан вкладу за допомогою SMS.

Згідно з п.2.2.1.23. Угода про розміщення вкладу набуває чинності з моменту підписання Заяви та припиняється виплатою Клієнту усієї суми вкладу разом з процентами.

Наявні в матеріалах справи довідки за рахунками банківських вкладів, відповідно до яких за усіма договорами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» фактично здійснював нарахування процентів, та відповідно до умов договорів перераховував їх на карткові рахунки позивача до березня 2014 року, що також є доказом укладання договорів. Згідно з п.2.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначені довідки замовляються клієнтом в системі Інтернет-банк Приват24, та мають провірочний код за допомогою якого справжність довідки можливо перевірити на сайті банка, довідки перевірені, є справжніми.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежним відповідачем та що спірні депозитні кошти вносились у банківському відділенні на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору.

Однак, суд вказані доводи банку вважає безпідставними, виходячи з наступного:

Згідно зі ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 р. №2121-III (зі змінами), банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу); розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Стороною укладених з позивачем договорів є банк - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не його структурна одиниця, то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як юридична особа, а не його відділення як філія (Кримська філія). Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорів.

Крім того, в апеляційній скарзі на ухвалу суду про відкриття провадження по справі (т.1 а.с.64-65), в відкриття провадження по якій було відмовлено ухвалою суду апеляційної інстанції (т.1 а.с.79-81), представник, як причину порушення правил підсудності розгляду справи зазначив на положення ч.2 ст.109 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року), про те, що позови до юридичної особи пред'являються в суд за їх місцезнаходженням, отже, тим самим відповідач зазначив, що саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є відповідачем по справі.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

13.03.2017 р. Верховний суд України, розглядаючи справу №6-2128цс16, підтвердив висновок про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Безпідставними є також заперечення відповідача з посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог.

Зазначені заперечення спростовуються наданими позивачем копіями договорів депозитного вкладу та копіями квитанцій про внесення коштів на передбачені договорами відповідні рахунки, оригінали яких оглянуті під час судового розгляду та відповідають усім необхідним реквізитам, а також довідками банку, відповідно до яких відповідач до березня 2014 року здійснював фактичне нарахування процентів за договорами та перераховував їх на карткові рахунки позивача.

Будь яких заперечень, що до наданих позивачем розрахунків позовних вимог, відповідачем суду не надано.

Доказів виплати банком депозитних коштів та нарахованих процентів вкладнику суду - суду не надано.

Верховний суд України, розглядаючи справу № 6-2861цс15, сформулював відповідну Правову позицію в Постанові від 02 березня 2016 року, якою відповів на питання відносно продовження нараховування процентів за банківським вкладом (депозитом) після закінчення строку дії депозитного договору: «Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом».

Крім того, ВССУ у своєму рішенні від 08 квітня 2015 року зробив наступний правовий висновок: «Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Крім того, ст.629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст.4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.»

Відповідно до ст.9 Конституції України - «Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 р. та Протоколи до неї - є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р. Ратифікувавши Конвенцію та протоколи до неї, держава передусім зобов'язалася гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції та цих протоколах. У пункті 1 частини першої Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 р., на підставі якого відбулася ратифікація Конвенції та окремих протоколів до неї, зазначено, що: «Україна повністю визнає на своїй території […] щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено в ст.41 Конституції України.

Європейський суд з прав людини під терміном «власність» розуміє також грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконанням обов'язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів, відповідач порушує право позивача користуватися та розпоряджатися його майном: грошовими коштами в іноземній валюті, отриманих як вклад, термін дії якого закінчився.

Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави» (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року).

Отже, відмовляючи повернути кошти, які належать ОСОБА_4 на праві власності, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (відповідач по справі) також порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Ухилення відповідача від повернення вкладів позивачу є неправомірним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладів, оскільки Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон на час розгляду цієї позовної заяви у суді відсутній.

Тож рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових вкладів та нарахованих відсотків є таким що відповідає закону та підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Разом з тим, судова колегія вважає такими що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 50 000 гр.

Так, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність заявленої під час судових дебатів суми витрат у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, виходячи з того, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору про надання правової допомоги від 27 жовтня 2016 року, укладеного між Адвокатським бюро «Василя Голубцова» та позивачем, плата за надання послуг становить 550 (п'ятсот п'ятдесят ) гривень за одну годину роботи керуючого бюро. Відповідно до додаткової угоди до договору про надання правової допомоги загальна сума гонорару бюро, за надання правової допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції складає 50000,00 грн. (а.с.15).

Заявлені до стягнення витрати, суд першої інстанції вважав обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову, значенням справи для позивача. Також судом було взято до уваги те, що саме поведінка відповідача призвела до затягування справи, зокрема подання явно необґрунтованої апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі, подання чисельних клопотань про перенесення слухань у терміни коли суд був позбавлений можливості заздалегідь попередити про це іншу сторону.

Відповідно до частин 1,2 статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Стягнення вказаної суми судових витрат має здійснюватися з урахуванням категорії складності справи, відповідно до положень частин четвертої та п'ятої статті 137 ЦПК України та на підставі документально підтверджених витрат позивача.

На підтвердження вимог, позивач надав договір про надання правничої допомоги від 27 жовтня 2016 року ( а.с.50 т. 1 ) та додаткову угоду від 18 січня 2018 року ( а.с 15 т. 2).

Відповідно до зазначених договорів оплата правничої допомоги здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок адвокатського бюро, відкритий у банківській установі.

Натомість жодних квитанцій про перерахування таких сум позивачем надано не було.

Відповідно до додаткової угоди, такі кошти взагалі сплачуються позивачем лише за наслідками розгляду справи та за умови фактичного отримання суми позову добровільно або в процесі примусового виконання судового рішення.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню, позаяк не були понесені позивачем на час розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 березня 2018 року у цій справі скасувати в частині стягнення з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу у розмірі 50 000 гр. та в задоволенні позову в цій частині вимог - відмовити.

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 лютого 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков