Справа № 755/8827/18
"14" листопада 2019 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі: Головуючого судді - САВЛУК Т.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,
13 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» з вимогою визнати недійсним кредитний договір від 29 січня 2017 року.
Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилається на наступне, що 29 січня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 0013/07/12-А про отримання ОСОБА_1 20 200,00 доларів США для придбання автомобіля. Кредитні кошти надаються строком по 28 січня 2013 року. Для забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» укладено Договір застави №0013/07/12-А(Z) від 29 січня 2007 року, предметом застави якого є автомобіль OPEL ASTRA д.н.з. НОМЕР_1 . Також 29 січня 2007 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» укладено Договір поруки № 0013/07/12-А (П), за яким ОСОБА_2 поручається за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором № 0013/07/12-А від 29 січня 2007 року. Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору порушені його права як споживача, оскільки перед укладанням договором та протягом його дії відповідач не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування, не надав інформації про вірогідність та наслідки подорожчання курсу долара США. Крім того позивач вважає, що відповідач порушує законодавство в галузі кредитування, яке проявляється тим, що кредит було надано не в національній грошовій одиниці - гривні, чим порушує ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України. Посилаючись на викладене, просить суд визнати недійним кредитний договір від 29 січня 2007 року.
15 червня 2018 року Дніпровський районний суд міста Києва постановлено ухвалу, якою залишено позовну заяву без руху.
04 вересня 2018 року Дніпровським районним судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
08 листопада 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залучення ОСОБА_2 у якості третьої особи без самостійних вимог.
13 грудня 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якій підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що при укладанні Кредитного договору № 0013/07/12-А від 29 січня 2007 року та Договору поруки № 0013/07/12-А (П) від 29 січня 2007 року відповідачем були порушені норми Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема в кредитному договорі немає детального розпису загальної вартості кредиту, кінцева сума лише тільки одних відсотків дорівнює вартості кредиту, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.
06 червня 2019 року Дніпровський районний суд міста Києва постановив ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить наступного.
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Судом встановлено, що 29 січня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 0013/07/12-А. Відповідно до п. 1 Кредитного договору № 0013/07/12-А від 29 січня 2007 року Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ» надає ОСОБА_1 20 200,00 доларів США для придбання автомобіля. Кредитні кошти надаються строком по «28» січня 2013 року.
29 січня 2007 року Публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_1 укладено Договір застави № 0013/07/12-А (Z). Згідно п. 1.1 Договору застави № 0013/07/12-А (Z) від 29 січня 2007 року цей Договір забезпечує виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що випливають з укладеного ним з ПАТ «БАНК ФОРУМ» Кредитного договору № 0013/07/12-А від 29 січня 2007 року.
Пунктом 1.2. Договором застави, предметом застави за цим Договором є автомобіль, а саме: марка OPEL, модель ASTRA, 2006 рік випуску, чорний колір, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до п. 1.4. Договору застави предмет застави сторони за домовленістю оцінюють в 113 359,00 грн.
29 січня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 0013/07/12-А (П) від 29 січня 2007 року, за яким ОСОБА_2 поручається перед Публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором № 0013/07/12-А від 29 січня 2007 року.
Відповідно до ч.1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Істотними умовами договору с умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Відповідно положень ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.
Судом встановлено, що перед укладенням спірного кредитного договору позивач був ознайомлений з умовами кредитування, про що свідчать його підписи на даних умовах, йому були роз`яснені можливі валютні ризики.
Викладена правова позиція також підтверджується і судовою практикою.
Крім того, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.
Із змісту кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення позичальника, відсоткові ставки, порядок оплати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.
Згідно умов кредитного договору валютою кредитування був долар США.
Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 281,00 одл. США на кредитний йому позичковий рахунок № НОМЕР_3 в Харківській філії АКБ «Форум».
Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.
Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України).
Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України - гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містить заборони на визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України по справі №12/149 від 04 липня 2011 року, у постанові Верховного суду України по справі №16/23пд/2011 від 26 грудня 2011 року, у постанові Верховного суду України по справі №910/763/13 від 07 жовтня 2014 року, в ухвалі Вищого Спеціалізованого суду України від 26 серпня 2015 року.
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.
Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Під обманом розуміється навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ст. 230 ЦК України).
Так, обман може стосуватись як обставин самого правочину, які мають істотне значення, а саме: природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; так і обставин, які знаходяться за межами правочину, в тому числі мотиву та мети правочину.
Згідно ч.2 ст.230 ЦК України сторона, яка застосовує обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдана у зв`язку з вчиненням цього правочину.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.
Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року в справі № 6-1341цс15.
Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом.
Більш того позивач як споживач кредитних послуг відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» мав право розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення, проте вказаним правом він не скористався.
Наведене свідчить про те, що при укладенні договору позивач діяв свідомо і повністю розумів природу кредитного договору, свої зобов`язання за ним та обсяг своєї відповідальності.
Враховуючи, що кредитний договір оспорюється позичальником, саме на нього відповідно до вимог статті 12, 81 ЦПК України покладається обов`язок доказування його недійсності.
Проте доказів на підтвердження невідповідності кредитного договору законодавству України позивачем не надано, а відтак доводи позову про те, що оспорюваний договір суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статі 61 Конституції України, є безпідставними.
Таким чином, спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняв надані відповідачем кредитні кошти і виконував умови договору, крім того, позивач не скористався своїм правом розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення. .
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При укладенні договору позики сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів".
Зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, не підлягає визнанню недійсним.
За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним.
Керуючись ст. 61 Конституції України, ст. 6, 11, 16, 202, 203, 204, 215, 219, 220, 224, 230, 626, 627, 638, 1046, 1047, 1049, 1054 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, 280, 284, 354 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним.
Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя: