Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василівка в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 квітня 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD» строком дії листопад 2017 року. Відповідач не виконувала зобовязання по договору, внаслідок чого станом на 03.05.2018 року виникла заборгованістьв сумі 116440,69 грн., що складається з наступного: 8549,49 грн. заборгованість за кредитом, 107891,20 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 18.04.2011 по 10.08.2017 року, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Василівського районного суду від 11 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06 листопада 2018 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог, а надані докази, а саме: розрахунок заборгованості, копія анкети позичальника, умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою, виписку по рахунку та витяг тарифів банку не можуть підтверджувати наявність боргу відповідача. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Суми заборгованості, зазначені в розрахунку є надуманими, оскільки у ньому зазначені суми, які не відповідають сумі позовних вимог. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору обовязковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи. В зазначеній анкеті відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобовязання: в анкеті відсутні дні про кредитний ліміт, строк надання грошових коштів та строк повернення цих коштів відповідачем, відсутні будь які посилання отримання відповідачем платіжної картки «Універсальна». Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного підпису відповідача. До позовної заяви додані витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового

періоду», «Універсальна, 50 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальна Голд», які містять різні умови кредитування. Одночасно з цим, позовна заява та долучені до неї докази не містять інформації, які саме тарифи застосовуються до відповідача. Крім того, в анкеті-заяві відповідач виявила бажання отримати на своє імя пенсійну карту та сберкнижку (депозит), щодо оформлення інших видів карток дані відсутні. Крім того, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH), останній платіж здійснено в 12.02.2015 року, а дія картки закінчилась у квітні 2014 року, відповідач нову картку не отримувала. Отже, з квітня 2014 року пройшло більше чотирьох років, а з дня останньої операції (з 12.02.2015 року 5.6 грн. автоматичне погашення) більше трьох років. Відтак, дія картки закінчилась у квітні 2014 року, останній платіж здійснено у 12.02.2015 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось лише у 21.08.2018 року, тобто з пропуском загальної позовної давності, установленої ст. 257 ЦК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що остання операція здійснена у 12.02.2015 року (автоматичне погашення), що не свідчить про визнання нею свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності, що відповідає правовій позиції Верховного суду України від 08 листопада 2017 року № 6-2891цс16.

04 січня 2019 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що 18.04.2011 року ОСОБА_2 стала клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», ідентифікувавшись і ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». В подальшому картка неодноразово пере випускалася. ОСОБА_2 згідно кредитного договору від 18.04.2011 року отримала картки №405753, №869054, №570735 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 22.2017 року. 10.02.2014 року відповідачу було перевипущено кредитну на престижну картку «Універсальна Gold». З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів та частково сплачував заборгованість за договором, що свідчить про отримання ним кредитної картки «Універсальна».

В судові засідання представник позивача не з`явився, до позовної заяви позивачем надано клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача, у якому позивач просить задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про розгляд справи, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ст.81 КПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом установлено, що 18 квітня 2011 року ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.9) .

В заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та погодився з ними. Позичальник висловив свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає Договір про надання банківських послуг. Вищевказана заява підписана позичальником та представником банку.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач також долучив до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг, де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, а також копію Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Дослідженням наданої до суду позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку встановлено, що даний документ не містить в собі даних про те, який вид кредитної картки був виданий ОСОБА_2, строк дії картки, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, не зазначено суму кредитного ліміту, розмір відсоткової ставки за користування ним, черговість та порядок здійснення платежів в рахунок погашення отриманих коштів, відповідальність сторін тощо. Таким чином, з доданої Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг неможливо встановити, що сторони погодили надання банківської послуги щодо користування кредитною карткою «Універсальна».

Пам`ятку клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, позивачем до позову не надано.

Крім того, на підтвердження позовних вимог та розрахунків заборгованості позивачем надано 4 види Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять жодного посилання на те, з якими саме Тарифами ознайомився і прийняв відповідач при підписанні заяви-анкети, що унеможливлює встановити визначення правильності розрахунків щодо процентів, пені та штрафів.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд в ухвалі від 28 листопада 2018 року справі № 362/4079/16-ц вказав, що при розгляді справ на підтвердження тих чи інших умов кредитування, банки повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Таким чином, документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, та прийняття умов договору у відповідності до прийнятих клієнтом Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тлумачиться як основоположний принцип судочинства.

В судове засідання для перевірки обставин видачі кредитних коштів відповідачу представник позивача не з`явився, будь-яких додаткових клопотань про долучення додаткових доказів не заявляв.

За вказаних обставин суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про те, що позивач не довів факту укладення з відповідачем кредитного договору, на умовах вказаних ним у позовній заяві та видачі кредитних коштів.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки ані в позовній заяві, ані в документах, що долучені до неї, не міститься відомостей щодо укладення між сторонами кредитного договору, способу виконання позивачем умов кредитного договору з надання кредиту у розмірі та в спосіб, визначений Умовами та Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є необґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Позивачем суду надані фото відповідача ОСОБА_2 з картками на підтвердження того, що отримала кредитні картки «Універсальна». Разом з тим, з фототаблиць, наданих позивачем в якості доказу отримання ОСОБА_2 кредитних карток, не вбачається які саме платіжні картки отримала відповідач. Крім того, позивач у відповіді на відзив зазначає, що ОСОБА_2 в 2011 році отримувала кредитну картку «Універсальна», а в 2014 року вже отримала кредитну картку «Універсальна Gold» з іншими умовами кредитування. Між тим, доказів про укладення ОСОБА_2 10.02.2014 року відповідного договору шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг позивачем також не надано.

Крім того, відповідач зазначає, що дія виданої їй кредитної картки закінчилася у квітні 2014 року, останній платіж здійснено 12.02.2015 року, а позивач звернувся до суду лише 21.08.2018 року, тому просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовому боці картки, включно.

Відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов і правил надання банківських послуг, по закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), по зверненню клієнта в банк, згідно з діючими тарифами. Перевипуск карти на новий строк здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування карти, передбачених договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 18 квітня 2011 року ОСОБА_2 отримала кредитну картку «Універсальна» зі строком дії до квітня 2014 року.

Позивач у відповіді на відзив посилається на перевипуск кредитної карти ОСОБА_2 на «Універсальну Gold» зі строком дії до останнього дня листопада 2017 року, проте матеріали справи не містять даних про те, що після закінчення строку дії договору ОСОБА_2 звернулася до банку і отримала нову платіжну картку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Ч.1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа №161/20278/14-ц).

Таким чином, моментом виникнення права на звернення до суду АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 слід вважати квітень 2014 року, оскільки закінчився строк дії платіжної картки. Як вбачається з Виписки по рахунку ОСОБА_2 12 лютого 2014 року позичальник особисто здійснила останній платіж по кредиту шляхом зарахування переводу з картки через відділення. Згідно Виписки по рахунку ОСОБА_2 погашення заборгованості за кредитом 10 вересня 2015 року на суму 101,08 грн. виконано не позичальником, а банком в автоматичному режимі без згоди відповідача, а тому не може вважатися вчиненням особою дій, що свідчать про визнання боргу, а відповідно не перериває перебіг строку позовної давності. В суд АТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 21 серпня 2018 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

Отже, позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, що на підставі ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення

повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений і підписаний 11 лютого 2019 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3