Справа № 585/4687/19
Номер провадження 4-с/585/22/19
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого - судді Євлах О.О.

за участю: секретаря Безручко О.П.,

боржника у виконавчому провадженні (відповідача у справі) ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

начальника Роменського міськрайонного відділу ДВС Бабія А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ромни скаргу ОСОБА_1 про визнання постанови протиправною та скасування арешту з рухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

1. У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою про визнання постанови начальника Роменського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області Бабія А.В. від 12.12.2019 року неправомірною та скасування арешту з рухомого майна належного ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Роменського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області від 25.02.2016р. у виконавчому провадженні №49592498, про який до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 16.03.2016р. внесено реєстраційний запис про арешт рухомого майна за реєстровим номером 15738541.

2. Скарга мотивована тим, що Постановою начальника Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабія A.B. у виконавчому провадженні №49592498 від 12.12.2019 року скасовано постанову від 27.12.2017 року про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що державним виконавцем, нібито, при винесенні постанови від 25.02.2016 року про стягнення виконавчого збору допущена арифметична помилка. Відтак, начальник зобов`язав іншого державного виконавця виправити помилку та провести інші виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим, арешт накладений на рухоме майно належне ОСОБА_1 на праві власності, не скасував. Вважає постанову начальника Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабія A.B. у виконавчому провадженні №49592498 від 12.12.2019 року неправомірною, оскільки у виконавчому провадженні №49592498 між стягувачем та боржником укладена мирова угода, державний виконавець 27.12.2017 року винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, якою також було скасовано арешт майна та інші заходи примусового виконання рішення. Оскільки виконавець жодних дій з примусового виконання рішення суду не виконувала, протягом всіх цих років він вважав, що виконавче провадження вже завершено, то на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та правових висновків ВСУ від 06.07.2015 року (№6-785цс15) та ВС від 20.06.2018р. (757/33127/14-ц ) та ВС від 20.02.2019р. (320/3570/16-ц) просив постанову від 12.12.2019 року у виконавчому провадженні №49592498 визнати неправомірною та скасувати. А також скасувати арешт та заборону на відчуження з належного ОСОБА_1 , рухомого майна, накладений на підставі постанови державного виконавця Роменського міськрайоного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області від 25.02.2016р. у виконавчому провадженні №49592498.

3. В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу підтримав. Представник скаржника - адвокат Менько Д.Д. скаргу також підтримав та зазначив, що з огляду на правові позиції ВСУ та ВС начальник Роменського відділу ДВС не мав права скасовувати постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки жодних дій з примусового виконання рішення суду державним виконавцем не проводилось. Між сторонами у справі була укладена мирова угода, яка затверджена судом. Постанову про відкриття виконавчого провадження боржник не отримував, а відтак ніякого строку для добровільного виконання йому не надавали. Вважав, що рішення начальника відділу ДВС про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження протиправне, прийняте в супереч ЗУ «Про виконавче провадження» і порушує принцип правової визначеності, а тому просив визнати протиправно та скасувати постанову начальника Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабія A.B. у виконавчому провадженні №49592498 від 12.12.2019 року; та скасувати арешт та заборону на відчуження належного ОСОБА_1 рухомого майна накладеного постановою державного виконавця від 25.02.2016р., внесеної до Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.03.2016 року за реєстраційним номером №15738541.

4. Начальник Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабій A.B. проти скарги заперечував. Зазначив, що під час перевірки виконавчого провадження №49592498 за заявою боржника ОСОБА_1 , ним було виявлено, що державний виконавець, яка нині не працює, допустила ряд порушень, а саме: у постанові про стягнення виконавчого збору, порахувала суму такого в заниженому розмірі та у постанові про закриття виконавчого провадження скасувала арешт майна. Наполягав на тому, що він виніс постанову в межах своїх повноважень, керуючись ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження». Пояснив, що арешт майна не скасовується до виконання рішення суду та сплати виконавчого збору. Дії, державного виконавця, яка в постанові про закінчення виконавчого провадження зазначила про скасування арешту майна, пояснив як неналежне виконання нею посадових обов`язків. Додав, що виконавче провадження відновлювалось лише на один день, для того аби виправити помилки допущені державним виконавцем, на сьогодні виконавче провадження з примусового виконання рішення суду закінчене, а стягнення виконавчого збору виділено в окреме провадження. На пояснення представника скаржника про безпідставність стягнення виконавчого збору та неотримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, зауважив, що виконавчий збір нараховується одразу після спливу строку для добровільного виконання; стосовно неотримання постанови, то відповідно до матеріалів виконавчого провадження постанова зареєстрована за вихідним номером і підстав вважати, що скаржник її не отримував у нього не має. В задоволенні скарги просив відмовити.

5. Дослідивши скаргу та додані документи, заслухавши пояснення учасників, суд прийшов до наступних висновків.

6. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2015 р., задоволений позов ОСОБА_3 в цивільній справі № 585/2037/15-ц до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат на будівельно-ремонтні роботи. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 440 050,00 грн. витрат, понесених на будівельно-ремонтні роботи в нежилих приміщеннях по АДРЕСА_1 , судові витрати по справі, що складаються із сплаченого нею судового збору в сумі 3654,60 грн. (а.с.21-22)

7. 07.12.2015 року Роменським міськрайонним судом було видано виконавчий лист №2/585/729/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , боргу в сумі 443704,60 грн.(а.с.21-22)

8. 08.12.2015 року старшим державним виконавцем Роменського відділу ДВС Япринцевою В.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Надано строк самостійно виконати рішення суду до 14.12.2015 р.(а.с.9)

9. 26.01.2016 року виконавче провадження було зупинено на підставі п.б ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2015 року про зупинення виконання рішення суду до закінчення касаційного провадження (а.с.10)

10. 25.02.2016 року винесено постанову про поновлення виконавчого провадження на підставі надходження до ВДВС ухвали суду від 27.01.2016 року про закінчення касаційного провадження (а.с.11)

11. 25.02.2016 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору. Цього ж дня винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.(а.с.12-13)

12. Згідно Витягу від 16.03.2016 року про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на підставі постанови від 25.02.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 16.03.2016 року внесено реєстраційний запис про арешт рухомого майна за реєстраційним номером: 15738541. (а.с.23-24).

13. З листа Роменського відділу ДВС від 13.12.2019 р. вбачається, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна арешт на нерухоме майно боржника не накладався. (а.с.15-16)

14. 19 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у виконавчому провадженні, укладено мирову угоду в процесі виконання рішення Роменського міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року, яка за зверненням державного виконавця затверджена ухвалою суду (а.с.21-22).

15. 27.12.2017 року державним виконавцем на підставі п.2 ч, 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з затвердженням судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення, винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Припинено чинність арешту майна та скасовано всі інші заходи примусового виконання рішення (а.с.14).

16. Постановою начальника Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабія A.B. у виконавчому провадженні №49592498 від 12.12.2019 року скасовано постанову від 27.12.2017 року про закінчення виконавчого провадження, зобов`язано старшого державного виконавця МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Горгуц О.В. виправити арифметичну помилку допущену при винесенні постанови від 25.02.2016 року про стягнення виконавчого збору та провести інші виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Постанова мотивована тим, що дії старшого державного виконавця Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Япринцевої В.М. під час виконання рішення вчинені з порушенням закону. При винесенні постанови від 25.02.2016 року про стягнення виконавчого збору державним виконавцем була допущена арифметична помилка, а саме: у вищевказаній постанові зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4437,46 грн., а не 44370,46 грн., як це передбачено ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року) у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала примусовому стягненню. Виконавчий збір не стягнуто. Державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження були порушені вимоги ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», якого передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 2 частини першої сталі 39 вищевказаного закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець постанову про стягнення виконавчого збору, виконує в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (а.с.15-17;18-20).

17. Стаття 55 Конституції України визначає: кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Таким чином, у разі незгоди з вищезазначеним рішенням, особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

18. Згідно зі статтею 447 Цивільного процесуального кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

19. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору сама по собі є виконавчим документом.

20. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. Частина 1 ст. 287 КАС встановлює, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

21.Тлумачення зазначених норм Закону дає суду підстави прийти до висновку, що самі по собі норми процесуальних кодексів не містять чіткої вказівки на те, в порядку якого судочинства має оскаржуватися постанова про стягнення виконавчого збору: що це буде - скарга чи позов? Разом з тим, дане питання врегульовано ст. 74 Закону «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року: рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 1, 2 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження»). Дані норми є спеціальними по відношенню до загальних норм процесуальних кодексів.

22. З урахуванням вищенаведеного, можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. А тому, враховуючи ту обставину, що постанова начальника Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабія A.B. від 12.12.2019 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №49592498 була прийнята виключно з підстав порядку нарахування виконавчого збору, не стосувалась виконання рішення суду у цивільній справі, на час розгляду скарги закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/585/729/15 виданого 07.12.2015р., то це рішення начальника може бути оскаржено в порядку адміністративного судочинства і не може вирішуватись в порядку ст.447 ЦПК України.

23. Безпідставність нарахування виконавчого збору, як на тому наголошував представник скаржника, та дотримання начальником відділу ДВС при винесенні постанови від 12.12.2019 року правових висновків ВСУ та ВС, судом не перевіряється, оскільки правомірність рішення начальника Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабія A.B. від 12.12.2019 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №49592498 з цих підстав має оцінюватись в порядку адміністративного судочинства. З огляду на викладене в задоволенні скарги про визнання неправомірною та скасування постанови начальника Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабія A.B. від 12.12.2019 року у виконавчому провадженні №49592498 необхідно відмовити, у зв`язку з тим, що справа предметно підсудна адміністративному суду і питання про те, чи було порушено право скаржника у зв`язку з її прийняттям, має вирішуватись в порядку КАС України.

24. Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

25. Враховуючи, що на даний час виконавче провадження №49592498 з примусового виконання виконавчого листа №2/585/729/15,- закінчено, постанова про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2019 р. не містить вказівки про скасування арешту, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору на суму 44370,46 грн. , виділена в окреме виконавче провадження, ст.451 ЦПК України не передбачає такого виду рішень за результатом розгляду скарги, поданої в порядку ст.447 ЦПК України, як скасування арешту, то суд приходить до висновку, що скарга в частині скасування арешту накладеного постановою державного виконавця від 25.02.2016 року, задоволенню не підлягає, правомірність арешту рухомого майна ОСОБА_1 на даний час має вирішуватись одночасно з вирішенням правомірності постанови Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабія A.B. від 12.12.2019 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №49592498.

Керуючись ст.451 ЦПК України, Суд ,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову начальника Роменського міськрайоного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області Бабія А.В. від 12.12.2019 року та скасування арешту та заборони на відчуження належного ОСОБА_1 , рухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 25.02.2016р. у виконавчому провадженні №49592498,- відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Повний текст ухвали виготовлено 30.12.2019р.

Суддя:підпис…

Копія вірна:

Суддя Роменського міськрайонного суду О. О. Євлах