Номер провадження: 22-ц/813/1493/19
Номер справи місцевого суду: 4813/45/19
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу та піклування,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.08.2018 року, ухваленого суддею Плавічем І.В.,

встановив:
31.08.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є опікуном своєї племінниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 . Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, фактично відмовився від виконання батьківських обов`язків. Крім того ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово. На очах дитини, вчиняв фізичне насильство над матір`ю дитини та сестрою позивача ОСОБА_5 та вчиняв психологічне насильство над дитиною, чим вчинив дитині глибоку психологічну травму. 09.05.2012 року відповідач ОСОБА_2 вчинив навмисне вбивство сестри позивача та матері дитини - ОСОБА_5 . Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 вважала, що існують підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, у зв`язку з чим вона звернулась до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.08.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подав представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Адабаш С.А., в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Адабаш С.А. обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував сукупність позитивних факторів, які характеризують відповідача, а саме: постійне піклування батька про дитину у вигляді регулярної сплати матеріальної допомоги на утримання дитини, любов батька до дитини, позитивні відгуки про відповідача за місцем роботи, проте віддав перевагу єдиному негативному чиннику - вироку суду, за яким апелянт був притягнутий до кримінальної відповідальності за скоєння злочину. ОСОБА_3 звертає увагу на те, що ОСОБА_2 вже відбув покарання за скоєне, тому в другий раз його карати за те ж саме (на цей раз у вигляді позбавлення прав на дитину) є незаконним та неприпустимим, тим більше, що по відношенню до дитини будь-якого злочину відповідач не вчиняв; з тексту вироку вбачається, що він не визнав свою вину, наполягав на непричетності до злочину, намагався переконати в цьому суд, який розглядав кримінальну справу. Також вважає, що районний суд не навів в оскаржуваному рішенні правових підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення батьківських прав.
В судовому засіданні ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Представник Приморськї районної адміністрація Одеської міської ради в особі органу та піклування в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове яким відмовити у задоволені позову.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що батько ОСОБА_2 на приділяє належної уваги у вихованні, навчанні, оздоровленні своєї дитини, не виконує обов`язків батька у належному обсязі, не піклується про її духовний та моральний стан, що є підставою для позбавлені його батьківських прав.
Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав суд першої не надав належної правової оцінки поданим сторонами доказам, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового.
Ухвалюючи власне судове рішення про відмову у задоволені позову, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.
Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №560 від 19.09.2012 року малолітній дитині ОСОБА_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №638 від 16.10.2012 року ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно із вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у вигляді 13 років позбавлення волі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2017 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 року залишено без змін.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 , перебуваючи на території військової частини № НОМЕР_3 , в ході виниклої сварки умисно, з метою позбавлення життя, заподіяв тяжке ушкодження у вигляді перелому щитовидного хряща, від якого настала смерть ОСОБА_5 , яка була його дружиною та матір`ю їх спільної дитини ОСОБА_4 .
Як вбачається із висновку про психоемоційний стан малолітньої ОСОБА_4 та її особистої прихильності до батька ОСОБА_2 №501, складеного Одеським обласним інститутом удосконалення вчителів Одеської обласної державної адміністрації 18.08.2017 року, дитина вважає своїми членами сім`ї опікуна ОСОБА_1 та її родину.
Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеної 08.09.2017 року Одеською загальноосвітньою школою №107, на протязі навчального процесу дитину приводили до школи і зустрічали біля школи ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Відповідно до характеристики ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеної лейтенантом поліції ДОП СП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області І.О. Мураховським, ОСОБА_2 характеризується позитивно, громадський порядок не порушував, скарг від сусідів не надходило, ініціативний у питаннях благоустрою прибудинкової території.
Згідно із довідкою №305 від 08.12.2017 року ОСОБА_2 працює у ТОВ «БаДМ» на посаді адміністратора системи структурного підрозділу в Одеській області на підставі наказу про прийняття на роботу №2785-ос від 12.10.2017 року.
Відповідач ОСОБА_2 вказував, що матеріально допомагає своїй доньці, що підтверджується квитанціями ПАТ «Укрпошта» на ім`я ОСОБА_1 , що містяться у матеріалах справи та визнається позивачем.
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/477/3Вих від 19.04.2018 року, орган вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Правильно встановивши вказані обставини, суд першої інстанції залишив по заувагою наступне.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Зазначав, що добровільно надає матеріальну допомогу дитину, любить її, спілкується з нею у телефонному режимі. Пояснюючи причини відсутності безпосереднього (прямого) спілкування з дитиною за допомогою особистих зустрічей, відповідач зазначив, що з позивачем має складні відносини, він знаходиться під наглядом, як особа, що умовно-достроково звільнене від покарання, а тому для уникнення конфлікту з позивачем не має можливості безпосереднього (прямого) спілкування з дитиною. Крім того зазначив, що він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між опікуном та батьком, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/477/3 Вих. від 19.04.2018 року, згідно якого, орган вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Крім того колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на висновок про психоемоційний стан малолітньої ОСОБА_4 та її особистої прихильності до батька ОСОБА_2 №501, оскільки даний висновок не містить жодної інформації, яка б вказувала на необхідність позбавлення батьківських прав. Експерт лише рекомендує не втягувати дитину в конфлікт між опікуном та батьком, що й намагається зробити батько дитини.
З урахуванням наведеного, висновок районного суду про те, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських обов`язків відносно доньки є помилковими.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що у відповідності до п.2, 3, ч.1, ст.376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь відповідача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.08.2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 960,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.04.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева