Справа № 646/6779/19
№ провадження 2/646/1998/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Шелест І.М., за участю секретаря судового засідання Ушакової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 646/6779/19 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ*янському та Слобідському районах м. Харкова ГТУЮ в Харківській області (61001, м. Харків, майдан Захисників України, 7/8), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями, бездіяльністю державних виконавців,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Державного бюджета України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджета України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації моральної шкоди спричиненої неправомірними постановами державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ в Харківській області грошові кошти в розмірі 39 150 гривень.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому було завдано моральної шкоди діями державного виконавця, які полягали у незаконній відмові у відкритті виконавчого провадження по виконавчим листам № 645/11089/14-ц, виданим 18.05.2016.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.10.2019 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

25.10.2019 до суду від головного державного виконавця Єрмак Г.В. надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовної заяви.

06.11.2019 до суду від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв*язку з їх необгрунтованістю, а також тим, що позивачем не надано належних доказів понесених моральних втрат, а розрахунок здійснений ним з використанням методичних рекомендацій не підлягає врахуванням судом в якості доказу, так як з 29.01.2016 дана методика виключена з реєстру методик проведення судових експертиз, згідно рішення Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Вимогами ст.12ч.3ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 20.05.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області із заявами про примусове виконання рішення суду, до яких було долучено виконавчі листи № 645/11089/14-ц, видані 18.05.2016 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ТОВ «Укркурєр» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 7,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. з проханням прийняти виконавчі листи до виконання за місцезнаходженням філії ТОВ «Укркурєр» «Харківська» (м. Харків, Червонозаводський район, вул. Кірова, 38, оф. 503).

Постановами Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 01.06.2016 р. № 6061, № 6060 стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень на підставі п. 4 ч. 1ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Внаслідок визнання ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 по справі № 645/11089/14-ц неправомірною постанову державного виконавця Червонозаводського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про відмову у відкритті виконавчого провадження, ОСОБА_1 вважає, що йому було завдано моральної шкоди у розмірі 39 150 гривень.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1173 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, відповідно до постанови Верховного суду від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а основною умовою розгляду, є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб*єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб*єктів публічно-правових відносин.

Проте, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому незаконними рішеннями державного виконавця була спричинена моральна шкода, наявність причинного зв*язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключно підставою для стягнення моральної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не обгрунтовані та не доведені доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст.13, 76, 77, 81, 82, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.12.2019.

Суддя: І.М. Шелест