Справа №461/6042/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Івасюти Н.В.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації,

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за зменшення частки у праві власності на будинок АДРЕСА_1 у розмірі 41 746,00 гривень, судові витрати та витрати за надання правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2011 року у справі №2-1/11 та ухвали Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2015 року у справі №461/10450/15-ц встановлено, що ОСОБА_7 належала Ѕ ідеальної частки у праві спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 та зазначено, що розмір частки ОСОБА_7 зменшився з 50/100 до 41/100, а розмір частки відповідача збільшився з 25/100 до 29/100. Відповідно до договору дарування від 03.12.2015 року ОСОБА_7 подарувала позивачу 41/100 частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно із заповітом від 06.10.2014 року, ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_5 все майно. Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач прийняла спадщину.

Зазначає, що під спадкуванням мається на увазі перехід майнових і деяких особистих немайнових прав та обов`язків фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадщиною є сукупність цих права та обов`язків. А відтак, разом із прийняттям спадщини від ОСОБА_7 , позивач успадкувала і право на стягнення коштів про відшкодування вартості майна, що належало спадкодавцю та вибуло із її власності поза її волею на підставі рішення суду. Грошова компенсація становить 47 746, 00 гривень, що є аналогічною грошовій компенсації, яка стягується за рішенням Галицького районного суду м. Львова з ОСОБА_6 , позивач просить позовні вимоги задоволити.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечила. Вказала, що вона не має жодних майнових зобов`язань перед позивачем, а позов є надуманим та безпідставним. Аналогічні пояснення викладені в письмових поясненнях.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили та просили застосувати строк позовної давності за вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд постановив розгляд справи проводити за відсутності третьої особи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд встановив, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2011 року, виділено ОСОБА_7 в натурі належну їй частку у праві спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_7 право власності на приміщення кухні площею 17,7 кв.м., позначене на поверховому плані літерою 1-1, житлової кімнати площею 17,6 кв.м., позначене на поверховому плані літерою 2-2, житлової кімнати площею 12,6 кв.м., позначене на поверховому плані літерою 2-3, житлової кімнати площею 12,7 кв.м., позначене на поверховому плані літерою 2-4, комори площею 16,5 кв.м, позначене на поверховому плані літерою V та на приміщення частини комори площею 8,9 кв.м, позначене на поверховому плані літерою VІ, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію в розмірі 41 746,00 грн. (а.с.5-9).

Ухвалою Галицького районного суд м. Львова від 09.11.2015 року роз`яснено рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2011 року та вказано наступне: виділити ОСОБА_7 в натурі належну їй частку 41/100 на праві спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_7 право власності на приміщення кухні площею 17,7 кв.м, позначеної на поверховому плані літерою 1-1, житлової кімнати площею 17,6 кв.м, позначеної на поверховому плані літерою 2-2, житлової кімнати площею 12,6 кв.м, позначеної на поверховому плані літерою 2-3, житлової кімнати площею 12,7 кв.м, позначеної на поверховому плані літерою 2-4, комори площе 16,5 кв.м, позначеної на поверховому плані літерою V та на приміщення частини комори площею 8,9 кв.м., позначеної на поверховому плані VI, що займають сумарну площу 86 кв.м і знаходяться в будинку АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

На підставі договору дарування частки житлового будинку №НАС 969119 від 03.12.2015 року, ОСОБА_7 безоплатно передала, а ОСОБА_5 прийняла у власність 41/100 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.52).

27 вересня 2016 року, ОСОБА_5 прийняла спадщину за заповітом згідно, якого ОСОБА_7 заповіла позивачу все своє майно (а.с.55-56).

18 квітня 2018 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова, замінено стягувача ОСОБА_7 у виконавчому провадженні про примусове виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2011 року іі правонаступником - ОСОБА_5 (а.с.12).

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

На підставі ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

На підставі вимог ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

В мотивувальній частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2011 року встановлено, що при виділі в натурі частки ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 558 від 06 липня 2010 року розмір частки ОСОБА_7 зменшується з 50/100 до 41/100, а розміри часток ОСОБА_6 та ОСОБА_3 збільшуються відповідно з 25/100 до 29/100, то позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення з останньої грошової компенсації в розмірі 41.746 грн. підлягає задоволенню.

З вищезазначеного рішення вбачається, що розмір частки ОСОБА_7 (правонаступник ОСОБА_5 ) зменшився з 50/100 до 41/100, а розмір частки ОСОБА_3 збільшився відповідно з 25/100 до 29/100, проте з останньої не стягувалася грошова компенсація за збільшення частки у праві власності на будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку № 558 додаткової будівельно-технічної експертизи станом на 06 липня 2010 року ринкова вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 складає 927 700,00 грн. (а.с.13-51). Згідно варіанту №1 висновку від 06.07.2010 року зазначено, що поділ-виділ в натурі частки ОСОБА_7 з 50/100 до 41/100, становитиме 83 493 грн.

Згідно вищевказаного рішення суду, вартість збільшення часток ОСОБА_6 та ОСОБА_3 становить 41 746, 00 (83 493/2=41 746) гривень.

Станом на день звернення до суду із вищевказаним позовом, рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2011 року, набрало законної сили.

Згідно з вимогами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 346 ЦК України, право власності може бути припинене у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, звернувшись з цим позовом про стягнення грошової компенсації, позивач реалізовує своє право на компенсацію вартості належної їй частки.

Надані відповідачем письмові докази, а саме договір купівлі-продажу від 22.11.1972 року (а.с.155-156), заява від 21.08.1972 року (а.с.157), реєстраційне посвідчення від 30.01.1973 року (а.с.158), рішення №486 Виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих (а.с.159), копія позовної заяви з долученою таблицею №2 до висновку експертизи №251/08 (а.с160-161) та які в судовому засіданні ніким не оспорені, містять лише інформативний характер.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, щодо вирішення питання про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На підставі договору дарування частки житлового будинку №НАС 969119 від 03.12.2015 року, ОСОБА_7 безоплатно передала, а ОСОБА_5 прийняла у власність 41/100 (сорок одну соту) частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.52).

27 вересня 2016 року, позивач прийняла спадщину за заповітом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду за захистом свого права 16.08.2018 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та не вбачає підстав щодо застосування строку позовної давності, оскільки станом на момент звернення до суду трирічний строк не сплив, відтак він не є пропущеним.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки, стороною позивача не надано суду акту виконаних робіт на підтвердження переліку послуг, наданих відповідно до договору про надання правової допомоги та їх вартості, квитанцій, довідок, тощо суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за зменшення частки у праві власності на будинок АДРЕСА_1 в розмірі 41 746,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 27 грудня 2019 року.