Номер справи 220/2556/18
Номер провадження № 2/220/97/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

оловуючого судді - Яненко Г.М.;

за участю секретаря - Сербіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області ) до ОСОБА_2 (с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області ), ОСОБА_3 ОСОБА_4 (с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області), третя особа виконком Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння за адресою: с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області. Будинок належить позивачеві на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У вказаному будинку позивач мешкає одна.

У серпні 2011 року, за проханням відповідачів, позивач тимчасово зареєструвала у своєму будинку племінниць свого покійного чоловіка, для їх працевлаштування на роботу.

Жодна з відповідачок не мешкали за зареєстрованою адресою. Добровільно знятися з реєстрації у вказаному будинку відповідачі не бажають, що змусило позивача звернутися до суду з метою примусового зняття цих осіб з реєстрації у її будинку.

Відтак відповідачі фактично не мешкають за адресою реєстрації з 20.08.2011 року, оплату комунальних послуг не здійснюють, не здійснюють поточного чи капітального ремонту будинку та не несуть жодних трудових і фінансових затрат на його утримання. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідачі будуть проживати в спірному житлі між сторонами не має, що є підставою вважати їх такими які втратили право користування житлом.

Позивач повідомлена судом в належний спосіб про час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, просила про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, будучи оповіщеними про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку (через опублікування оголошення на веб-порталі судової влади). Причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника.

При даних обставинах, розгляд справи здійснюється за наявними документами.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено:

Згідно копій правовстановлюючих документів позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області.

Згідно довідки Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 01.10.2018 року, №548 за адресою: с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області, крім позивача зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 28.11.1992 р.н.(а.с. 8).

Згідно акта на підтвердження фактичного проживання осіб від 01.10.2018 року (а.с.9) та акта на підтвердження фактичного проживання осіб від 01.11.2018 року (а.с.10) з вересня 2011 року за адресою с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області не проживають.

Доказів на підтвердження іншого сторонами не представлено.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до змісту статті 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60, 131 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Так, за ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З урахуванням позиції ВСУ, викладеної у постанові від 15 травня 2017 року винесеної по справі № 6-2931цс16, з огляду на те, що позивач тимчасово зареєструвала відповідачів в своєму будинку, заздалегідь домовившись та сподіваючись, що в подальшому вони добровільно знімуться з реєстрації, таким чином вчинивши дії, що носять ознаки простого усного договору, в даному випадку слід застосовувати частину другу ст. 406 ЦК України, згідно якої сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Судом встановлено, що відповідачі не проживають у житловому будинку за адресою: с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області більше 1 року, будинком не користуються, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг, не здійснюють, перешкод у користуванні житловим приміщенням їм ніхто не чинив.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 28.11.1992 р.н такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком за адресою с-ще Урожайне вул. Садова 30 Великоновосілківського району Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.М. Яненко