Справа № 710/1488/18
Провадження № 2/710/60/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2019 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Цяпкало А.П.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_1 сільська рада, Шполянського району, Черкаської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 сільська рада Шполянського району Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, внаслідок того, що тривалий час був відсутній,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій ОСОБА_2, просить визнати громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме належним йому будинком по вул. Колоса 18, с. Товмач, Шполянського району Черкаської області.

Свій позов позивач мотивує тим, що в його будинку в с. Товмач вул. Колоса 18 Шполянського району, Черкаської області, зареєстрований, громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який в 2013 році покинув місце свого проживання, за вказаною адресою і виїхав на проживання в м. Черкаси, адреса його проживання позивачу не відома, по місце реєстрації з 2013 року ні разу не появлявся. На неодноразові звернення по телефону про перереєстрацію за місцем свого проживання не реагує, хоча давав обіцянки зареєструватися за місцем свого постійного проживання. Спільного господарства з відповідачем не веде. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою ОСОБА_1 сільської ради, та показами свідків. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, право на житло за відсутності наймача зберігається протягом шести місяців. Оскільки відповідач відсутній по місцю свого проживання з 2013 року має інше житло, то позивач вважає, що він втратив право на користування жилим приміщенням в с. Товмач по вул. Колоса 18, Шполянського району.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

У суд позивач не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, до суду не зявилась, про час, дату та місце розгляду була належним чином повідомлена. Надала до суду лист в якому просила розглянути справу без участі представника сільської ради, позов визнає.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 29.11.2018 відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 27.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом ОСОБА_1 сільської ради, Шполянського району, Черкаської області №328 від 19.11.2018 року, ОСОБА_2, являється власником домоволодіння по вул. Колоса, 18 в с. Товмач, Шполянського району, Черкаської області. (а.с.7).

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом ОСОБА_1 сільської ради, Шполянського району, Черкаської області №324 від 13.11.2018 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 03.09.2008 року зареєстрований у домоволодінні ОСОБА_2, але на протязі останніх трьох років за цією адресою не проживає. Місце його перебування на даний час невідоме. (а.с.6).

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно абз.2,3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з

підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно до ч.ч.2, 3 ст.64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підставою для предявлення позову, позивач вказує той факт, що відповідач відсутній у місці своєї реєстрації з 2013 року, має інше житло, саме тому він втратив право на користування житловим приміщенням що належить позивачу, та розташоване по вул. Колоса 18, с. Товмач, Шполянського району, Черкаської області. При цьому в обґрунтування своєї позиції наводить норми ст. 71 Житлового кодексу УРСР.

Як зазначено в позовній заяві, відповідач з 2013 року покинув місце свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, та став проживати в м. Черкаси.

Так, згідно ч.2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до статті 107 ЖК УРСР наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Проте матеріали справи, зокрема довідка виконкому ОСОБА_1 сільської ради Шполянського району, Черкаської області від 13.11.2018 року №324, підтверджує власне факт постійної, а не тимчасової відсутності відповідача за місцем реєстрації.

Верховний Суд у своєму рішенні від 23.07.2018 року, справа № 754/15850/15-ц зазначив, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов'язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв'язку з вибуттям наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Така ж норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Верховний суд України у справі від 16.11.2016 № 6-709цс16, предметом розгляду якої було (визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації), дійшов висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї,

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, такий висновок міститься у рішенні Верховного суду України, від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а.

Враховуючи те, що всі докази, що містяться у справі підтверджують факт вибуття відповідача із зареєстрованого місця проживання до іншого місця проживання та постійної відсутності за зареєстрованою адресою: вул. Колоса 18, с.Товмач, Шполянського району Черкаської області, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за адресою вул. Колоса 18, с. Товмач, Шполянського району, Черкаської області, у відповідності до норм ст.107 ЖК УРСР.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст.41, 47, 55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 389, 391, 405 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.ст.71, 72, 107 ЖК УРСР ст. ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 191, 211, 247, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком за адресою: вул. Колоса 18 в с. Товмач, Шполянського району, Черкаської області, який належить на праві власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, зареєстрований, за адресою: вул. Колоса буд. 18, с. Товмач, Шполянського району, Черкаської області, інші відомості про особу суду не відомі, на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серія НС 266649 виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області від 22.03.199, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, інші відомості про особу суду не відомі, судовий збір в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні ) 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський районний суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_4