БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1775/18
Провадження № 2-р/497/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.19 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград заяву Комунального некомерційного підприємства «Болградська центральна районна лікарня» Болградської районної ради Одеської області (надалі КНП «Болградська ЦРЛ») про роз`яснення судового рішення Болградського районного суду Одеської області від 14.12.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Болградська центральна районна лікарня» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Болградським районним судом Одеської області по справі №497/1775/18, провадження № 2/497/876/18 було постановлено 14.12.2018 року судове рішення яким стягнуто з Комунальної установи «Болградська районна центральна лікарня»: вул.Ізмаїльська, №71-75, м. Болград, Одеська область, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 19.08.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2017 року по 14 грудня 2018 року в розмірі 99 900.43 гривен (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот гривен сорок три копійки).

05 квітня 2019 року до суду надійшла заява Комунального некомерційного підприємства «Болградська центральна районна лікарня» Болградської районної ради Одеської області, про роз`яснення вказаного рішення суду від 14.12.2018 року, а саме: чи слід боржнику за цим рішенням КНП «Болградська ЦРЛ» під час виконання зазначеного рішення утримувати від суми стягненої заробітної плати за час вимушеного прогулу податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, за рахунок цієї суми.

Про час та місце розгляду даної заяви повідомлялися сторони по справі (а.с.5), та повідомлені належним чином. Однак, в судове засідання не з`явилися.

При цьому представник заявника вимоги заяви підтримав у повному обсязі, просив судовий розгляд провести у його відсутність (а.с.6).

Представник позивача (стягувача) ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заяву про проведення судового розгляду у його відсутність, та у відсутність його представника (а.с.6-7).

Суд, вивчивши матеріали справи, доводи викладені заявником Комунальним некомерційним підприємством «Болградська центральна районна лікарня» Болградської районної ради Одеської області, в заяві про роз`яснення судового рішення, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що судовим рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунальної Установи «Болградська центральна районна лікарня» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Стягнуто з Комунальної установи «Болградська районна центральна лікарня»: вул.Ізмаїльська, №71-75, м. Болград, Одеська область, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 19.08.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2017 року по 14 грудня 2018 року в розмірі 99 900.43 гривен (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот гривен сорок три копійки).

Рішення суду набрало законної сили, що відповідає вимогам ст.273 ЦПК України, та підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року, провадження № 6/497/11/19, замінено боржника у виконавчому провадженні АСВП №58174770 з Комунальної установи «Болградська центральна районна лікарня»: , юридична адреса: 68702, Одеська область, м.Болград, вул. Ізмаїльська, №71-75, на Комунальне некомерційне підприємство «Болградська центральна районна лікарня» Болградської районної ради Одеської області: , юридична адреса: 68702, Одеська область, м. Болград, вул. Ізмаїльська, №71,75.

У відповідності з ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця, суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Дана норма передбачає підстави для роз`яснення судового рішення у судовому засіданні та визначає, що таке роз`яснення, за своєю суттю, є одним із способів усунення недоліків судового рішення, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Суд звертає увагу, що роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а зі змісту закону вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

За змістом закону роз`яснення рішення - це більш повний і ясний виклад тих частин рішення, розуміння яких викликає труднощі, але не внесення змін у сутність рішення і не вирішення тих питань, що не були предметом судового розгляду. Тому суд при роз`ясненні судового рішення не повинен давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, чи змінювати його зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що в роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Як на підставу звернення до суду з заявою про роз`яснення судового рішення заявник посилається на отримане ним рішення суду від 14 грудня 2018 року про стягнення з Комунальної установи «Болградська районна центральна лікарня» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2017 року по 14 грудня 2018 року в розмірі 99 900.43 гривен, однак не зрозумілим для боржника є: - чи слід під час виконання зазначеного рішення суду утримувати від суми стягненої заробітної плати за час вимушеного прогулу податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, за рахунок цієї суми.

Слід зазначити, що при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 233 КЗпП України, суд керувався постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Відповідно до пп.168.1.1 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно із п. 171.1. ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Обов`язки відповідача як страхувальника і платника страхових внесків регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Законом України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу був розрахований виходячи із суми заробітної плати позивача без вирахування з нього податків і обов`язкових платежів, тому сума 99 900.43 гривен підлягає стягненню на користь позивача з утриманням з неї відповідних податків і інших обов`язкових платежів.

За змістом цивільно-процесуального закону з моменту ухвалення рішення суду набуває такої риси як незмінність. Незмінність рішення виникає до набрання ним законної сили і полягає в тому, що після його проголошення суд, який ухвалив рішення, не має права сам його скасувати або змінити. Зазначене гарантує стабільність судового рішення, забезпечує стабільність правових відносин. Суд в жодному разі не має права вносити будь-які зміни до змісту рішення, зокрема, змінювати первинні висновки мотивувальної та резолютивної частини.

Суд вважає, що мотиви рішення суду не можуть бути підставами при визначені або встановлення порядку виконання такого рішення, в результаті чого змінюється зміст резолютивної частини рішення, оскільки рішення суду не припускає різного тлумачення.

Таким чином, враховуючи, що обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, Конституції та законів України, як право на судовий захист, з метою уникнення неоднозначного тлумачення та усунення суперечок щодо розуміння резолютивної частини рішення Болградського районного суду Одеської області від 14.12.2018 року під час виконання, суд вважає за необхідне заяву КНП «Болградська ЦРЛ» задовольнити, та роз`яснити наступне.

Керуючись ст.271 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву Комунального некомерційного підприємства «Болградська центральна районна лікарня» Болградської районної ради Одеської області про роз`яснення судового рішення від 14.12.2018 року у справі №2/497/876/18 за позовом ОСОБА_1 до КУ "Болградської центральної районної лікарні" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Роз`яснити резолютивну частину рішення Болградського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року, справа №497/1775/18, провадження №2/497/876/18, вказавши, що:

середній заробіток на час вимушеного прогулу у розмірі 99 900.43 гривен зазначено як суму, без врахування податків і обов`язкових платежів, а тому виплату необхідно проводити з відрахуванням з цієї суми (за мінусом) сум податків і зборів в порядку і розмірах, визначених законодавством України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції через Болградський районний суд Одеської області за правилами, встановленими в ст.ст.354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п.15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.В.Кодінцева