Номер провадження: 22-ц/813/1214/19
Номер справи місцевого суду: 500/1286/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання : Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення страхового відшкодування ,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (далі - ПрАТ «Європейський страховий альянс»), в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 331200,00 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» про стягнення страхового відшкодування - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3 312 (три тисячі триста дванадцять гривень) грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу , у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення страхового відшкодування, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.12.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення страхового відшкодування, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 04.04.2019 року о 10год.00хв.

У відзиві на апеляційну скаргу, ПрАТ «Європейський страховий альянс», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

До суду апеляційної інстанції скаржник не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність скаржниці, яка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню підлягає, з огляду на таке.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам , з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що за договором страхування № 36754 27.11.2014 року між страховиком ПрАТ «Європейський страховий альянс» та страхувальником ОСОБА_2 - позивачем, було застраховано транспортний засіб «Lexus GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 на суму 368 000,00 грн. (далі - Договір) (а.с.4-9).

Відповідно до листа Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області на звернення позивача від 30.11.2015 року в результаті слідчих дій за фактом викрадення автомобіля марки «Lexus» модель «GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить гр. ОСОБА_2, встановлено, що вищевказаний автомобіль був викрадений з двору за адресою: вул. Куликова, 29 в м. Ізмаїл. Час незаконного володіння транспортного засобу з 20 годин до 21 годин 08.11. 2015 року, що підтверджується показами свідків (а.с.10).

Згідно листу ПрАТ «Європейський страховий альянс» вих. № 22 від 24.02.2017 року, ОСОБА_2 відмовлено у виплаті страхової виплати за його заявою від 10.11.2015 р. щодо події, що мала місце в ніч з 08 на 09.11.2015 р. через порушення умов Договору, а саме, не передання Страховику двох оригінальних ключів від авто після його викрадення, та страхову справу передано до архіву (а.с.12).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що відповідно до п. 4.3.6 та п. 4.5 Договору Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених цим Договором або чинним законодавством України, оскільки Страховик не несе відповідальність за випадками «викрадення» та «ПДТО» при порушенні умов зберігання ТЗ, обумовлених Договором страхування , та в разі ненадання повних двух комплектів ключів від застрахованого автомобіля.

Апеляційний суд погоджується в цій частині рішення із висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між Страхувальником і Страховиком, згідно з якою Страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, а Страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови Договору.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України, Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1.4. Договору страхування №36754, застрахованим транспортним засобом є «Lexus GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_2 ( а.с. 8).

Відповідно до п. 1.1. договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією автотранспортного засобу, предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з: володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ і ДО, визначеними в Частині 1 Договору - страхування транспортного засобу (КАСКО); цивільною відповідальністю Страхувальника за шкоду, заподіяну ТЗ, визначеним в Частині 1 Договору, внаслідок ДТП майну, життю та здоров'ю Потерпілих - добровільне страхування цивільної відповідальності (ДЦВ); життям, здоров'ям та /або працездатністю Застрахованих осіб, визначених в Частині 1 Договору - добровільне страхування від нещасного випадку (а.с. 4)

10.11.2015 року, позивач звернувся до Відповідача із Повідомленням про подію з транспортним засобом та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 121).

Згідно Листа, виданого в.о. начальника СВ Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області Старцева Н.П., відомості по факту незаконного заволодіння транспортного засобу марки «Lexus» модель «GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить гр. ОСОБА_2, було внесено до ЄРДР за №0002849 від 09.11.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (а.с. 10).

При цьому, у вказаному листі зазначено, що з місця події, за заявою ОСОБА_2 від 09.11.2015 року добровільно видано та долучено до матеріалів кримінального провадження на необхідний строк досудового розслідування - ключ запалення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «Lexus» модель «GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1. В зв'язку із непотрібністю 22.01.2016 року ключ запалення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «Lexus» модель «GS 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, були повернуті власнику ОСОБА_2

Пунктом 4.2.5 Договору визначено, що страхувальник зобов'язаний вживати необхідних, можливих і доречних заходів щодо запобігання подіям, які можуть бути кваліфіковані як страхові випадки.

Відповідно до п.7.2.3 «правил страхування» страхувальник зобов'язаний до укладення Договору страхування надати Страховику інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику».

Також, відповідно до п. 6.2.2 Договору, для здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування у випадку «викрадення» Страхувальник зобов'язаний надати Страховику свідоцтво про реєстрацію ТЗ та повний комплект оригінальних ключів від ТЗ та наявних засобів проти викрадення в порядку, передбаченому п. 5.1.7 Частини 2 Договору (яких при укладенні договору страхування було 2).

Тобто, ця умова є обов'язковою для виконання Страхувальником з метою отримання страхового відшкодування.

Крім того, з п.5.1.7 Договору вбачається, у випадку незаконного заволодіння ТЗ протягом двох робочих днів, з моменту як стало відомо про випадок, якщо такий випадок відбувся на території України (за межами України - з моменту як Страхувальник (Водій) повернувся в Україну), надати Страховику свідоцтво про реєстрацію ТЗ та повний комплект оригінальних ключів від ТЗ та наявних засобів проти викрадення/пультів від них. При невиконанні цієї умови (за виключенням розбійного нападу, пограбування) Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Згідно ст. 526 та ст. 610 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. З ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування повинен містити причини відмови у страховій виплаті.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування»: «Підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації.

Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови».

З матеріалів справи вбачається, що згідно листа відповідача на адресу позивача від 05.01.2016 р. у виплаті страхового відшкодування позивачу було відмовлено, оскільки останній повних - два комплекти ключів, від транспортного засобу Страховику своєчасно не надав, разом з тим, у разі викрадення одного комплекту ключів від транспортного засобу своєчасно - на протязі 3-х днів, Страховика про це письмово не повідомив та зберігав транспортний засіб не в гаражі або на стоянці, як це передбачено умовами Договору - п.4.2.3. (а.с.122-123).

Також, відповідно до п. 4.3.6 та п. 4.5 Договору Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених цим Договором або чинним законодавством України та Страховик не несе відповідальність за випадками «викрадення» та «ПДТО» при порушенні умов зберігання ТЗ, обумовлених Договором страхування.

За таких обставин, апеляційній суд погоджується із висновком суду в цій частині щодо правомірності відмови Страховиком у виплаті страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль було викрадено у проміжок часу з 20.00 до 21.00, тому положення п.3.5. Договору не поширюються до вказаного страхового випадку, оскільки у вказаний час автомобіль за умовами договору не повинен зберігатися на охороняємій стоянці чи гаражі, є необґрунтованими, з огляду на наявність документального підтвердження збереження Позивачем авто в порушення умов Договору (п. 4.2.3 Договору, відповідно до якого "страхувальник зобов'язаний протягом 3-х робочих днів, але до настання випадку, що має ознаки страхового, подати Страховику письмову заяву про зміну обставин, що впливають на збільшення ступеню ризику, а саме: втрата ключів від ТЗ. Страхувальник не пізніше дня, коли йому стало відомо про такий випадок, вживає заходи щодо заміни ключів від ТЗ. Договір по ризику "Викрадення" до моменту письмового повідомлення Страховика про усунення зазначених вище випадків, діє виключно за умови знаходження такого ТЗ на стоянці, що охороняється (гаражі)".

Безпідставними також є посилання в апеляційній скарзі щодо передчасності вимоги Відповідача про надання свідоцтва про реєстрацію ТЗ та повного комплекту ключів, оскільки не було прийнято окремого рішення про визнання події страховим випадком, а прийнято Відповідачем лише рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» та п. 1.4 Договору страховим випадком вважається подія, що визначена у переліку ризиків в Частині 1 договору, яка відбулась в період дії Договору, і з настанням якої виникає обов'язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Згідно з п. 3.6 Договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування при незаконному заволодінні ТЗ, якщо після настання випадку, що має ознаки страхового, будуть відсутні - свідоцтво про реєстрацію ТЗ або повний комплект оригінальних ключів від ТЗ або ключів від наявних засобів проти викрадення/пультів від них.

Відповідач скористався своїм правом, передбаченим Договором, та відмовив у виплаті Позивачу, при цьому, не передбачено окремих обов'язків про визнання випадку із транспортним засобом страховим.

Договором страхування, Правилами, чинним законодавством України не передбачено обов'язку страхової компанії приймати окремі рішення про визнання випадку страховим та про відмову у виплаті страхового відшкодування по одному випадку, оскільки таке твердження суперечить меті страхування: визнання випадку страховим автоматично передбачає необхідність виплати страхового відшкодування.

Не відповідають дійсності і твердження Позивача в апеляційній скарзі про намагання пізніше надати Відповідачу повний комплект ключів, оскільки жодних доказів про свої наміри Позивач не надавав як до суду першої інстанції так і в апеляційній інстанції.

Твердження у апеляційній скарзі ОСОБА_2 про відсутність у Договорі передбаченого строку для надання повного комплекту ключів Відповідачу є неспроможними з огляду на те, що згідно з п.5.1.7 Договору при виникненні події, що може бути кваліфікована як страховий випадок, Страхувальник зобов'язаний у випадку незаконного заволодіння ТЗ протягом 2 (двох) робочих днів з моменту як стало відомо про випадок надати страховику: свідоцтво про реєстрацію ТЗ та повний комплект оригінальних ключів від ТЗ та наявних засобів проти викрадення/пультів від них. При невиконанні цієї умови (за виключенням розбійного нападу, пограбування) Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви і зведені до переоцінки доказів, які районним судом досліджені на підставі вірно встановлених обставин, яким надано правильну оцінку.

В цій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та підстав для його скасування немає.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 3312 грн, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у березні 2017р. ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» та просив стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 331200,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що 21.03.2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову по справі №761/24881/16ц, в якій вказала, що у ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Таким чином, відсутність у Законі України «Про судовий збір» серед осіб, які звільняються від сплати судового збору, категорії споживачів не може означати, що вони не мають зазначеної пільги, оскільки її встановлено спеціальним щодо споживачів Законом.

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Враховуючи наведене, а також те, що у справах про захист прав споживачів споживачі звільнені від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав, висновки суду про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору за вказаним позовом є помилковими, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 3312 грн. судового збору необхідно скасувати, а судовий збір в розмірі 3312 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За таких обставин та вимог зазначених норм права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у відповідній частині.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2018 року скасувати в частині стягнення судового збору.

Судовий збір в розмірі 3312 грн. (три тисячі триста дванадцять гривень) компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.04.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда