Справа № 344/2604/19
Провадження № 2/344/2449/19
У Х В А Л А

15 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Польська М.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження по справі,-

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про накладення арешту на нежитлові приміщення №№136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, АДРЕСА_2, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Згідно до ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 (зі змінами та доповненнями), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, щодо накладення арешту на нежитлові приміщення, заявник зазначає, що дані приміщення, які є предметом поділу майна за наслідком встановлення судом факту спільного проживання осіб однією сімєю без реєстрації шлюбу, уже подаровані відповідачем своїй матері і можуть бути вподальшому відчужені, не підтверджено жодним доказом, а є тільки припущенням заявника ОСОБА_1

Слід зазначити також що встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2, і як наслідок поділ майна (яке вже не є власністю відповідача на час звернення до суду), тільки буде предметом дослідження судом.

Отже, заявником не наведено суду жодних обставин щодо достатнього обґрунтування припущення про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо такий буде задоволено.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що в заяві позивача про забезпечення позову - слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-150,152 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження по справі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.В.Польська