Справа № 2/714/54/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"04" квітня 2019 р. м. Герца
Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2
представника позивачаОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований в с. Байраки по вул. Зарічна, 13 Герцаївського району Чернівецької області. У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач, однак з 2014 року в будинку не проживає та після розлучення з його донькою ОСОБА_6 відповідач добровільно виїхав на інше місце проживання.
Вважає, що наявність реєстрації в будинку, що належить йому на праві власності відповідача, порушує його абсолютне право власника. Тому, з посиланням на положення статей 391, 405 ЦК України просив суд, визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком, що розташований в с. Байраки, вул. Зарічна, 13 Герцаївського району Чернівецької області.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що житловий будинок та побутові споруди які розташовані за адресою с. Байраки по вул. Зарічна, 13 Герцаївського району Чернівецької області зведено ним разом з дружиною за їх спільні кошти. У вказаному господарстві зареєстровано місце проживання відповідача, який після розлучення з його донькою ОСОБА_6 у спірному будинку не проживає та не користується ним, спільним побутом вони не повязанні. Наявність реєстрації відповідача чинить йому перешкоди у користуванні власність, тому просив задовольнити його позов.
Представник позивача вимоги викладені у позовній заяві підтримав та просив їх задовольнити. Також додав, що попри те, що позивач оформив своє право власності на спірний будинок у вересні 2018 року, останній постійно був головою господарського двору, а відтак наділений правом вимагати визнання відповідача таким що втратив право користування будинком.
Відповідач ОСОБА_5 будучі належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявився без поважних причин, відзив на позов не надав, в звязку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача та його представника, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідка та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадку (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Таким чином, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти.
Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч.1 ,4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та на обєкт незавершеного будівництва, їх обтяжень провадиться у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року.
Як вбачається витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником жилого будинку розташованого в с. Байраки по вул. Зарічна, 13 Герцаївського району Чернівецької області, право власності на який зареєстровано 07 вересня 2018 року (а.с.8).
Ураховуючи вищевикладене та з огляду на положення статей 182, 331 ЦК України, житловий будинок, який розташований в с. Байраки по вул. Зарічна, 13 Герцаївського району Чернівецької області набув юридичного статусу нерухомого майна, тобто став об'єктом права приватної власності позивача з 07 вересня 2018 року.
Нормою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 за наслідками укладення шлюбу із ОСОБА_6 донькою позивача, був вселений до житлового будинку по вул. Зарічна, 13 с. Байраки 13 Герцаївського району, а після розірвання шлюбу з донькою позивача вибув із зазначеного житлового будинку та проживає у іншому місці.
Як вбачається з довідки про склад сімї позивача та акту обстеження матеріально побутових умов господарства останнього, ОСОБА_5, тобто відповідач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, проте не проживає даному господарстві більше року (а.с.10, 12, 19).
Обставини відсутності відповідача понад один рік за місцем його реєстрації житловому будинку позивача суду підтвердив свідок ОСОБА_7 сільський голова Куликівської сільської ради Герцаївського району.
Аналізуючи вищенаведені докази у своїй сукупності, слід зазначити, що оскільки позивач ОСОБА_3 оформив право власності на житловий будинок, що розташований в с. Байраки по вул. Зарічна, 13 Герцаївського району Чернівецької області в установленому законом порядку лише 07 вересня 2018 року, то в межах заявлених позивачем вимог річний строк зі спливом якого особа втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних не настав.
Слід також зазначити, що відповідно д ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, а саме, дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших особі, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач на обґрунтування своїх вимог послався на те, що відповідач в спірному будинку не проживає, участі у його утриманні не приймає та виклично позивач є одноособовим власником.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 як колишній зять позивача не повязаний спільним побутом із останнім, після розірвання шлюбу із донькою позивача вибув із спірного житлового будинку, то відповідно відповідач не відноситься до членів сімї позивача, а відтак, право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) може бути припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, оскільки на ці правовідносини не поширюються норми статті 405 ЦК України.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2931цс16 від 15 травня 2017 року.
При вищенаведених обставинах, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача про позбавлення його права користування житловим приміщенням за місцем реєстрації с. Байраки по вул. Зарічна, 13 Герцаївського району Чернівецької області заявлені безпідставно, отже задоволенню не підлягають.
На підставі ст.ст. 182, 210, 331, 391, 405 ЦК України, ч. 3 ст. 9 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Герцаївський районний суд протягом 30-и днів з дня його проголошення, а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 квітня 2019 року.

Суддя: