Справа № 601/989/18
провадження № 2/136/788/18
РІШЕННЯ

іменем України

"14" лютого 2019 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів визначених за рішенням суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що за рішенням Кременецького районного суду від 05.05.2016 з відповідача присуджено до стягнення на її користь аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18.11.2015 і до досягнення дітьми повноліття. У позові позивач вказує, що 17.05.2017 було внесено зміни до Сімейного кодексу України, відповідно до яких збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, що стало підставою для звернення її до суду із даним позовом, в якому вона просить змінити розмір стягуваних за рішенням суду аліментів на її користь з відповідача на утримання дітей з 1/3 частки заробітку (доходу) ), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, на 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з грудня 2017 і до досягнення дітьми повноліття.

25.10.2018 позивач надала до суду заяву про зміну підстав позову, зазначивши, що з часу ухвалення вищевказаного судового рішення про стягнення аліментів із відповідача на утримання дітей змінились їх потреби та витрати на придбання шкільного приладдя та для гуртків.

У визначений судом строк відповідач надав до суду відзив на позов, відповідно до якого не заперечував щодо мінімального розміру аліментів у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину, які позивач просить суд стягувати з нього, однак не згоден сплачувати їх із грудня 2017 року. Розгляд справи просив проводити за його відсутності.

У судове засідання позивач не з'явилась, однак надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, відтак ухвалює рішення в даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що за рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 06.05.2016 з ОСОБА_2 присуджено до стягнення на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18.11.2015 і до досягнення дітьми повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили 17.05.2016 та було звернуто до виконання шляхом видачі виконавчого листа (а.с.9).

Позивач звернулась до суду із даним позовом про зміну розміру аліментів визначених за вищевказаним судовим рішенням, вказуючи, що у дітей збільшились потреби, при цьому, відбулися зміни в сімейному законодавстві в частині мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального чи сімейного стану як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них, що було б підставою для зміни розміру аліментів визначених за рішенням суду.

У той же час Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII, ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір - 30%).

Таким чином, зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК.

Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018, справа № 459/2181/17|61-37114св18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується приписами Глави 8 ЦПК України.

Ураховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що він має бути компенсований за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст.192 СК України, керуючись ст.12, 13, 141, 259, 263, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2; РНОКПП - НОМЕР_2) про зміну розміру аліментів визначених за рішенням суду, - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Т. Кривенко