ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/813/19 Справа № 201/9924/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики.

Позов мотивований тим, що 01.07.2013 року позивач уклав з ОСОБА_1 чотири договори позики, які були оформлені розписками, відповідно до умов яких він позичив відповідачеві кошти у загальному розмірі 140000 доларів США, що еквівалентно у перерахунку на національну валюту за офіційним курсом НБУ на день подання позову 3 483 606 грн.

Так, 13 000 доларів США надано зі строком повернення до 30.09.2013р., 15000 дол.США - зі строком повернення до 30.11.2013р., 62 000 дол.США - зі строком повернення до 30.12.2013р., 50 000 дол.США - зі строком повернення до 30.12.2014р. Відповідач власноручно склав чотири розписки (окрім зазначення сум позики) у присутності свідка - ОСОБА_3

Оскільки, відповідач кошти не повернув, позивач просив стягнути заборгованість у перерахунку на гривню в еквіваленті на день подання позову в таких розмірах: - суму основного боргу за розпискою на 13 000 дол.США (323 477,70 грн.) грн. і 3% річних в розмірі 26 560,62 грн.; - суму основного боргу за розпискою на 15 000 дол.США (373 243,50 грн.) і 3% річних в розмірі 28 744,86 грн.; - суму основного боргу за розпискою на 62 000 дол.США (1 542 739,80 грн.) і 3% річних в розмірі 115 008,08 грн. - суму основного боргу за розпискою на 50 000 дол.США (1 244 145,00 грн.) і 3% річних в розмірі 55 424,10 грн., а всього 3 709 343,66 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі та стягнуто на його користь з відповідача грошові кошти за чотирма договорами позики в загальній сумі 3 709 343,66 грн..

Рішення суду мотивоване тим, що в зв'язку із невиконанням відповідачем умов договорів позики щодо повернення позивачу грошового боргу, його порушене право підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача обумовленої всіма чотирма розписками боргу у сумі 140000 дол.США. При цьому, суд першої інстанції встановивши, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, керуючись ст. 625 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Апеляційна скарга мотивована тим, що його зобов'язання за розписками від 01 липня 2013 року були припинені у 2015 році розпискою на 158250 доларів США, яка замінила собою чотири попередні розписки на 140000,00 доларів США та включала в себе обумовлену попередніми домовленостями та несплачену плату за користування коштами за травень-грудень 2014 року та частину січня 2015 року.

Апелянт зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за новим договором позики був укладений іпотечний договір, іпотекодавцем за яким виступило ТОВ "Дніпро Склад Сервіс", а його предметом виступили нежитлові приміщення по вул. Героїв Сталінграду 147т в м. Дніпро.

Крім того, апелянт стверджує, що свої зобов'язання за договором безпроцентної позики він виконав, шляхом звернення кредитора стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення, а також судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні його клопотання про виклик свідків, оскільки вони могли б підтвердити заміну у 2015 році зобов'язань, що виникли на підставі розписок в 2013 році.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2013 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_1 чотири договори позики, які були оформлені розписками, відповідно до умов яких позивач позичив відповідачеві кошти у загальному розмірі 140 000 доларів США, що еквівалентно 3 483 606 грн..

Так, згідно копій розписок, 13 000 доларів США надано зі строком повернення до 30.09.2013 року, 15 000 доларів США - зі строком повернення до 30.11.2013року, 62 000 доларів США - зі строком повернення до 30.12.2013 року та 50 000 доларів США - зі строком повернення до 30.12.2014 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року по справі було призначено судову технічну експертизу з метою встановлення, що спірні розписки оригіналами, а не документами, виготовленими із застосуванням копіювально-розмножувальної комп'ютерної техніки.

Висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18 січня 2018 року встановлено, що розписки від 01 липня 2013 року про отримання ОСОБА_1 коштів від ОСОБА_2 в сумах: 1) 62000 доларів США, 2) 15000 доларів США, 3) 13000 доларів США, 4) 50000 доларів США, являють собою оригінали документів і не виготовлені шляхом монтажу за допомогою комп'ютерної або копіювально-розмножувальної комп'ютерної техніки.

Встановлено, що 15.01.2015 року між ОСОБА_1 (позичальником) та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (позикодавці 1, 2, 3, 4, 5, 6) був укладений договір безвідсоткової позики, Предметом якого є передання позикодавцями позичальнику грошових коштів на особисті потреби під проценти в таких розмірах: позикодавець 1 передав 2 496 567,03 грн. (158 250 доларів США); позикодавець 2 передав 1 798 474,83 грн. (114 000 доларів США); позикодавець 3 передав 3 694 919,21 грн. (234 210 доларів США); позикодавець 4 передав 4627 964,80 грн. (293 353 доларів США); позикодавець 5 передав 3 531 289,55 грн. (223 838 доларів США); позикодавець 6 передав 1 953 869,37 грн. (123 850 доларів США).

У п. 2 договору вказано, що станом на момент його укладення позичальник отримав суму позики від всіх позикодавців у повному розмірі. Суму позики надано у національній валюті України у готівковій формі. На підтвердження укладення цього договору та отримання позичальником суми позики позичальник передає кожному позикодавцю розписку, яка посвідчує передання йому кожним позикодавцем суми позики.

Згідно п. 3 договору, виконання зобов'язань позичальника забезпечується іпотекою нежитлових приміщень 1, 2, 101-116, 201-203), розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ТОВ «Дніпро Склад Сервіс» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.08.2014 року.

Пунктом 4 договору встановлений строк повернення позики всім позикодавцям - до 03.04.2015 року. Сума позики повертається у готівковій формі у національній валюті України в еквіваленті до долару США за офіційним курсом НБУ на дату повернення позики. Позичальник має право повернути позику достроково або частинами (але в межах строку кінцевого повернення) за умови отримання попередньої письмової згоди позикодавця.

Позика вважається повернутою з моменту повернення позичальником позики кожному позикодавцю та повернення всіма позикодавцями розписок, на підтвердження чого між сторонами складається акт про повернення суми позики.

Пунктом 6 договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язань у вигляді пені у розмірі 26 % річних від суми позики за кожний день прострочення.

Проаналізувавши зміст договору безвідсоткової позики від 15.01.2015 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що він не є договором про новацію боргу за договорами позики від 01.07.2013 року, оскільки не відповідає вимогам ст. 604 ЦК України, а є іншим правочином, з відмінним суб'єктним складом, укладений на інших умовах, не містить наміру (волі) сторін припинити колишнє зобов'язання та замінити його новим, що є істотною умовою новації. Також, такий договір не містить відомостей про домовленість сторін первинного зобов'язання про його припинення і заміну новим, а тому не є новацією.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що відповідач не виконав умови договорів позики і не повернув позивачу грошового боргу, порушене право останнього підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів за договорами позики від 01 липня 2013 року в сумі 140 000,00 доларів США, що еквівалентно 3483606,00 грн..

При цьому, суд першої інстанції, керуючись ст. 625 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 3% річних, оскільки ним прострочено виконання грошового зобов'язання.

Доводи апелянта в скарзі про те, що його зобов'язання за розписками від 01 липня 2013 року були припинені у 2015 році розпискою на 158250 доларів США, яка замінила собою чотири попередні розписки на 140 000,00 доларів США та включала в себе обумовлену попередніми домовленостями та несплачену плату за користування коштами за травень-грудень 2014 року та частину січня 2015 року, - є необґрунтованими, оскільки, зміст договору безвідсоткової позики від 15.01.2015 року не є договором про новацію боргу за договорами позики від 01.07.2013 року, а є іншим правочином, з відмінним суб'єктним складом, укладений на інших умовах, не містить наміру (волі) сторін припинити колишнє зобов'язання та замінити його новим та не містить відомостей про домовленість сторін первинного зобов'язання про його припинення і заміну новим.

Твердження апелянта в скарзі про те, що свої зобов'язання за договором безпроцентної позики він виконав, шляхом звернення кредитором стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення, - також є необґрунтованими, так як договір іпотеки стосується зовсім інших зобов'язань, що є відмінними від спірних договорів позики від 01 липня 2013 року.

Посилання апелянт на те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні його клопотання про виклик свідків, оскільки вони могли б підтвердити заміну у 2015 році зобов'язань, що виникли на підставі розписок в 2013 році, - є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції відповідачем надано не було, тоді як позивачем на підтвердження своїх вимог було надано оригінали спірних розписок, за якими суд стягнув заборгованість.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

У зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко