Справа № 310/4226/18
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При подальшому розгляді справи позивачем було уточнено позовні вимоги. Позов мотивує тим, що 04 листопада 2004 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № ZPBOAK10140030, відповідно до умов якого, банк надав кредит на придбання автомобіля, а ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитом, але у зв'язку з складним матеріальним становищем, своєчасно повернути кошти позивач не змогла. Позивач зазначив, що в жовтні 2017 року їй стало відомо про відкриття Бердянським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 7217, виданого 02.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» суми у розмірі 227 682,94 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено незаконно та він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки не відповідає вимогам закону, в самому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення - дванадцять років вісім місяців сім днів, а саме з 04.11.2004 року по 11.07.2017 року. Вказане свідчить про порушення законодавства приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, що призвели до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1

В судове засідання представник позивача не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позовну заяву не надавав.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та надав письмові пояснення, в яких прохав відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки всі зазначені позивачем доводи в обгрунтування позову, якщо вони навіть і мали б місце, не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню. з огляду на таке.

Встановлено, що 04 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № ZPBOAK10140030, відповідно до умов якого, банк надав кредит позивачу на придбання автомобіля, а ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитом, але у зв'язку зі складним матеріальним становищем, своєчасно повернути кошти позивач не змогла.

Відповідно до виконавчого напису, копія якого міститься в матеріалах справи, зареєстрованого в реєстрі № 7217 від 02.08.2017 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 запропонувала стягнути грошові кошти у сумі 227 682, 94 грн. з ОСОБА_1, які є її боргом за кредитним договором № ZPBOAK10140030 від 04.11.2004 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк»; строком за який провадиться стягнення встановлено 12 років 8 місяців 7 днів, а саме з 04.11. 2004 року по 11.07.2017 року; виконавчий напис має бути пред»явлений до виконання протягом трьох років з дня його вчинення, згідно ст.. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» ( у редакції Закону, що діяв на час винесення виконавчого напису». Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2017 року за № ВП 54963997, 23.10.2017 року державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 7217, виданого 02.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» суми у розмірі 227 682,94 гривень.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

З"ясовано, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.

Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону № 1255-ІУ щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом.

При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача зазначеної інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії, як виконаної без усіх необхідних даних.

Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Встановлено, що приватний нотаріус не перевірив реєстрації стягувачем у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, не врахував, що звернення стягнення на предмет застави може бути розпочате лише в разі невиконання боржником свого зобов'язання протягом тридцяти днів з дня реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним - Законом № 1255-IV.

При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону № 1255-ІV встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується із частиною першою статті 27 Закону № 1255-ІУ, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Закон № 1255-ІУпов'язує можливість звернення стягнення на предмет застави не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й встановлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов'язує початок спливу вказаного строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов'язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону № 1255-ГУ щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом.

Оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам закону, в самому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення - дванадцять років вісім місяців сім днів, а саме з 04.11.2004 року по 11.07.2017 року.

Вказане свідчить про порушення законодавства приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, що призвели до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1

Таким чином, суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними та обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис № 7217, виданий 02.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» суми 227682,94 гривень таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» , 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1 "Д".

Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального окргу ОСОБА_2, вул. Центральна 6 оф. 9, м. Дніпро 49000.

Повний текст рішення суду виготовлено 24 січня 2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_4