Провадження № 4-с/760/196/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві,-

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві, в якій просить:

- визнати бездіяльність в.о. начальника Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві І.А. Ярмоленко, щодо не зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у рамках виконавчого провадження №39347316;

- зобов`язати в.о. начальника Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві І.А. Ярмоленко або іншого державного виконавця, уповноваженого на здійснення дій у виконавчому провадженні №39347316, зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , що був накладений у рамках виконавчого провадження №39347316..

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.10.2019 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві - залишено без руху та надано особі, яка подала скаргу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

12.11.2019 зазначена ухвала суду отримана особисто представником особи, яка подала скаргу ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. Вручення ухвали суду представникові учасника справи, вважається вручення ухвали і позивачу.

Про наслідки невиконання ухвали про залишення без руху особі, яка подала скаргу було роз`яснено в самому тексті ухвали від 23.10.2019.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Однак вимоги ухвали про залишення скарги без руху не були виконані.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як передбачено вимогами ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на те, що судове рішення про залишення скарги без руху залишено не виконаним стороною заявника, жодних причин неможливості усунення недоліків не наведено, за таких обставин суд приходить до висновку, що скарга підлягає поверненню.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви, відповідно до ч.6 ст.185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із вказаним позовом, суд вважає за необхідне позов визнати неподаним та повернути позивачу, в зв`язку з не усуненням недоліків.

Суддя також враховує та звертає увагу, що згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч.5 ст.185 ЦПК України).

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді (ч.6 ст.185 ЦПК України).

У зв`язку з тим, що особою, яка подала скаргу недоліки поданої скарги не усунуті у відповідності до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 23.10.2019 не усунуті, суддя вважає, що у відповідності до ст.185 ЦПК України, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві, слід повернути особі, яка подала скаргу та роз`яснити, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. А відтак, особа, яка подала скаргу не позбавлена права на доступ до правосуддя, оскільки має можливість повторного звернення до суду із скаргою, яка за формою та змістом буде відповідати вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 43, 44, 116, 185, 260 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві визнати неподаною та повернути особі, яка подала скаргу.

Роз`яснити особі, яка подала скаргу, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя - Г.О. Козленко