Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

5 вересня 2019 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Розвадовського В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визання права власності на 1/2 частину квартири, що придбана під час шлюбу за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 і його законного представника ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому зазначила, що з 24 березня 2001 року по 15 квітня 2009 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Під час вказаного шлюбу ОСОБА_3 було набуто квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилася спадщина.

Посилаючись на те, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_3 та не визнають її права на частку у спірній квартирі, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 6 травня 2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору залучено інших спадкоємців ОСОБА_3 - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 5 серпня 2019 року, за наслідками розгляду клопотання органу опіки та піклування Романівської селищної ради, ОСОБА_3 , на час розгляду вказаної цивільної справи, замінено законного представника на ОСОБА_4 .

Суд, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 березня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який 15 квітня 2009 року було розірвано.

24 грудня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 набув право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Зі змісту вказаного договору вбачається, що вищевказа квартира була придбана за державні кошти на підставі розпорядження голови Романівської районної державної адміністрації від 17 грудня 2003 року № 471 та протоколу засідання комісії по розподілу коштів на придбання житла військовослужбовцям звільненим в запас або у відставку, які перебувають на квартирному обліку в сільських, селищних радах від 15 грудня 2003 року № 4.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка (дружини) є майно, набуте ним (нею) за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, а також премії, нагороди, які він (вона) одержали за особисті заслуги.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Даний висновок узгоджуєються правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17.

Оскільки судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана за державні кошти внаслідок особистих заслуг спадкодавця ОСОБА_3 , тому дане майно не відноситься до спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя С.В. Бабич