Постанова

Іменем України

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 212/6978/15-ц

провадження № 61-35624св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуприватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня

2016 року в складі судді Пустовіта О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Барильської П. А., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки при розрахунку та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 09 лютого 1981 року по 31 грудня 1987 року, з 19 лютого 1992 року по 01 вересня 1994 року та з 27 березня 1996 року по

02 квітня 2008 року він працював на підприємстві відповідача, був звільнений

30 травня 2008 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні йому не була виплачена одноразова допомога з посиланням на те, що колективним договором на 2008 рік не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні із підприємства, оскільки йому не виповнилося 60 років. У червні 2015 року йому стало відомо про те, що відповідно до Галузевої угоди на 2007-2008 роки, передбачено виплачувати одноразову допомогу при виході на пенсію у залежності від стажу роботи, зокрема при стажі роботи більше 20 років одноразова допомога повинна складати 3 середньомісячні заробітні плати.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просив: стягнути з відповідача на свою користь 13 183,14 грн невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, 10 000,00 грн моральної шкоди, спричиненої неправильною виплатою вихідної допомоги та 28 817,36 грн середнього заробітку за час затримки при розрахунку за період з 02 квітня 2008 року по 02 серпня

2008 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з

02 квітня 2008 року по 02 серпня 2008 року в розмірі 25 937,56 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 недоплачену вихідну допомогу при звільненні у розмірі

13 183,14 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 у порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправильною виплатою вихідної допомоги у розмірі 1 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки відповідачем при звільненні позивача не здійснено остаточного розрахунку, наявні підстави для стягнення з відповідача вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Встановивши, що такими діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, дійшов висновку про її відшкодування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 рокуПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи. ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» не є стороною Галузевої угоди і не підписувало її, тому вважало, що висновок суду про те, що на відповідача розповсюджуються положення цієї Галузевої угоди ґрунтується на припущеннях і є помилковим.

Доводи особи, яка подала заперечення

У червні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення судів попередніх інстанцій є обґрунтованими та законними.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексуУкраїни, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що ОСОБА_1 у період з 09 лютого 1981 року по

31 грудня 1987 року, з 19 лютого 1992 року по 01 вересня 1994 року та з

27 березня 1996 року по 02 квітня 2008 року працював підземним бурильником скважен та підземним прохідником на шахті ім. Орджонікідзе.

02 квітня 2008 року ОСОБА_1 звільнений у зв`язку із виходом на пенсію з шахти ім. Орджонікідзе відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»).

Загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає 21 рік

4 місяці.

Сторони у справ не заперечували під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій того, що шахта ім. Орджонікідзе є структурним підрозділом

ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» є правонаступником

ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

Відповідно до довідки, виданої відповідачем від 08 липня 2015 року № 1073 заробітна плата ОСОБА_1 у грудні 2007 року становила 4 780,29 грн, січні 2008 року - 3 991,31 грн, лютому 2008 року - 4 099,48 грн, березні 2008 року - 3 885,12 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Між сторонами виник спір щодо права позивача на отримання при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію у розмірі тримісячної середньої заробітної плати, що передбачена умовами Галузевої угоди.

Пунктом 6.1 розділу 6 «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» Галузевої угоди, яка була чинною на день звільнення позивача, передбачено, що сторона власника за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах, передбачених колективним договором, зобов`язується: виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу у розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше тримісячної середньої заробітної плати при стажі від 20 і більше років.

За змістом пункту 1.1 Галузевої угоди її укладено між власниками (роботодавцями) підприємств, установ, організацій галузі, їх уповноваженими представниками або органами в особі Міністерства промислової політики України, Фонду державного майна України, Федерації металургів України, господарських об`єднань, з однієї сторони (далі - Сторона власників), та Профспілкою трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України (далі - ПМГУ) в особі її Центрального комітету ПМГУ, з другої сторони.

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Госпрозрахункові підприємства, відповідно до статті 15 Закону України «Про оплату праці», самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Системний аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року

№ 4-рп/2012, дає підстави для висновку про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України

2004 року, встановивши, що Галузева угода поширювала свою дію на

ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ураховуючи те, що відповідачем при звільненні позивача не здійснено остаточного розрахунку, обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення статей 116, 117 КЗпП України і стягнув з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» вихідну допомогу при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку, правильність обчислення яких відповідачем не спростована. Встановивши, що такими діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, дійшов обґрунтованого висновку про її відшкодування.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська