Провадження № 2/591/9/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2019 року
Зарічний районний суд м. Суми в складі:
29 грудня 2015 року ПАТ «Ідея банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову, та звернувся з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу.
Справа надійшла до Зарічного районного суду 08 лютого 2016 року за підсудністю з Ковпаківського районного суду м. Суми .
25.02.2016 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 30 березня 2016 року на 15-00 год.
30.03.2016 року протокольною ухвалою головуючого відкладено розгляд справи у звязку з виконанням ухвали суду про витребування доказів на 23 травня 2016 року на 15 год.00 хв.
23.05.2016 року протокольною ухвалою головуючого відкладено розгляд справи на 04 липня 2016 року на 08-45 год. у звязку з неявкою сторін .
04.07.2016 року протокольною ухвалою головуючого відкладено розгляд справи на 19 вересня 2016 року на 15-30 год. у звязку з неявкою сторін.
19.09.2016 року протокольною ухвалою головуючого відкладено розгляд справи на 15 листопада 2016 року на 14-30 год. у звязку з неявкою сторін .
15.11.2016 р. ухвалою суду залучено до участі у справі ОСОБА_4 як співвідповідача, у звязку з чим розгляд справи відкладено на 22 грудня 2016 року на 14-30 год.
22.12.2016 р. відкладено розгляд справи у звязку з перебуванням головуючого на лікарняному на 27.02.2017 року на 14-00 год.
27 лютого 2017 року протокольною ухвалою головуючого відкладено на 24 квітня 2017 року на 15-00 год в звязку з виконанням ухвали про витребування доказів.
24.04.2017 року відкладено розгляд справи на 30 червня 2017 року на 09-30 год за клопотанням представника позивача надати час для уточнення позовних вимог.
30.06.2017 року протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 21.09.2017 року на 09-00 год у звязку з неявкою сторін.
21.09.2017 відкладено розгляд справи на 27.11.2017 року на 09-45 год перебування головуючого судді Прокудіної Н.Г. на лікарняному.
06.11.2017 року розпорядженням керівника апарату проведено повторний автоматизований розподіл судової справи в звязку з звільненням судді Прокудіної Н.Г. у відставку та справу передано в провадження судді Грищенко О.В.
15.11.2017 справу призначено з 22 листопада 2017 року на 24.01.2018 року на 15-00 год.
24.01.2018 року відкладено розгляд справи на 14.03.2018 року на 15-30 год. у звязку із перебуванням головуючого судді на лікарняному.
14.03.2018 року відкладено розгляд справи на 18.05.2018 року на 13-20 год. у звязку із перебуванням головуючого судді на лікарняному.
18.05.2018 року відкладено розгляд справи на 26.06.2018 року на 13-30 год зайнятість головуючого в розгляді справи № 591/1105/16-ц.
26.06.2018 року протокольною ухвалою головуючого відкладено розгляд справи на 07.08.2018 року на 13-45 год, в звязку з неявкою відповідачів.
07.08.2018 протокольною ухвалою головуючого відкладено розгляд справи до 19.09.2018 року на 14-00 год. в звязку з залученням третьої особи ОСОБА_5 .
19.09.2018 року відкладено розгляд справи на 25.10.2018 року на 14-20 год. перебування головуючого на лікарняному .
25.10.2018 року відкладено розгляд справи на 11.12.2018 року на 14-20 год., перебування головуючого на лікарняному.
11.12.2018 року відкладено розгляд справи на 16.01.2019 року на 15-00 год. перебування головуючого на лікарняному.
16.01.2019 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено на 06 лютого 2019 року на 16-20 год в звязку з неявкою учасників процесу.
В письмовій заяві представник позивача ПАТ «Ідея Банк» змінений позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судові засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заперечень на позов не подавали, заяв про відкладення розгляду справи не направляли.
Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином шляхом розміщення оголошення в друкованому засобі масової інформації, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 в письмовій заяві заперечувала проти задоволення позову Банку в частині звернення стягнення на предмет застави та вилучення автомобіля у неї, просила відмовити в цій частині (а.с.229 т.2).
Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
При цьому, умовами договору передбачено сплату фіксованої процентної ставки у розмірі 18,99 % в рік (§ 2 Кредитного договору).
Як визначено п. 1 § 8 Кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі одного з таких випадків: 1) втрати чи знищення або пошкодження транспортного засобу / предмету застави; 2) передачу в наступну заставу транспортного засобу без згоди банку; 3) відчуження та іншого розпорядження транспортного засобу без згоди банку; 4) прострочення сплати чергового ануїтетного платежу чи його частини більш ніж на 30 календарних днів; 5) несвоєчасного та/або неналежного укладення договору страхування транспортного засобу; 6) у разі розірвання банком договору; 7) неподання або несвоєчасне подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника; 8) порушення позичальником будь-яких інших умов Договору та в інших випадках, передбачених законодавством (а.с.13 т.1).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно ст. ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача ПАТ «Ідея Банк» порушене і підлягає захисту, вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором та іншими документами, які містяться в матеріалах даної цивільної справи, а тому є підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 223 931 гривні 25 коп.
Судом встановлено, що 14.02.2012 року спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 24 т.1 ).
Відповідно до відомостей Головного сервісного центру МВС від 21 квітня 2016 року № 31-27-1053 з 15 квітня 2015 року автомобіль зареєстровано на імя власника ОСОБА_4, свідоцтво про реєстрацію СХХ 963702 (а.с.93т.1 ).
Відповідно до договору купівлі-продажу 5341/2016/264968 транспортного засобу від 27.12.2016 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_2 спірний автомобіль (а.с.222 т. 2).
Відповідно до відомостей Головного сервісного центру МВС від 10 березня 2017 року № 31/1520 з 27 грудня 2016 року автомобіль зареєстровано на імя власника ОСОБА_2 (а.с.67 т.2 ).
Порядок реєстрації та перереєстрації транспортних засобів визначений Постановою КМ України від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».
Відповідно до п. 41 вказаної Постанови КМУ, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту.
Забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, що придбані у розстрочку без надання відповідних документів про остаточний розрахунок.
Застава є способом забезпечення зобовязань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу»).
Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
У частинах 1 та 2 ст. 590 ЦК України зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Таким чином, у звязку з тим, що позичальником порушено обовязок з повернення кредиту частинами, тому вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими.
Встановлена судом обставина перереєстрації транспортного засобу на інших осіб не є перешкодою для задоволення вимог банку за рахунок застави.
Так, відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Відповідно до п. 2 п. 1 § 2 Договору застави (а.с.16), наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобовязаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права користування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.
Судом встановлено, що ПАТ «Ідея Банк» не давав письмову згоду на відчуження рухомого майна, що перебуває в заставі (автомобіля) ні основному боржнику ОСОБА_1, ні іншим особам.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна.
У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.
Таким чином, зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобовязань.
У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки/застави покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки/застави у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.
Звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки/застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.
Крім того, суд звертає увагу, що п. 1 § 2 Договору застави передбачено, що у разі невиконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором Заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету) (.
П. 1 § 3 Договору застави також передбачено, що заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача, у разі настання будь якої з обставин, передбачених п. 1 § 5 договору (а.с.16 т.1).
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.
Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності (а.с. 229 т.2), суд вважає, що в даному випадку строк позовної давності не пропущений, виходячи з наступного.
Як вбачається з кредитного договору, він був укладений 14.02.2012 року строком на 84 місяці, тобто до 14.02.2019 року (а.с.13-14 т.1 ).
Відповідно до п. 2 § 6 Договору застави, договір застави діє до повного виконання Сторонами зобовязань за кредитним договором (а.с.19).
Як вбачається з матеріалів справи, зобовязання за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 не були виконані, в звязку з чим виникла заборгованість, і звязку з чим у Банка виникло право вимагати дострокового погашення всієї суми заборгованості, що залишилася.
Згідно виписки по рахунку боржника ОСОБА_1, останнє погашення кредитно заборгованості боржником відбулось 19.02.2014 року (а.с.31 т.1), після чого настало прострочення зобовязання, і у Банка виникло право звернутися з позовом про стягнення заборгованості.
Станом на момент звернення Банка до суду з позовом 29 грудня 2015 року (тобто через 22 місяці після виникнення права на таке звернення), Банк не пропустив ні загальний трирічний строк позовної давності.
Тому суд вважає, що в даному випадку позовна давність позивачем не пропущена і відсутні підстави для застосування наслідків пропуску позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування позовної давності є необґрунтованою.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в звязку з задоволенням позовних вимог, з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» необхідно стягнути в дольовому порядку в рівних частках понесений позивачем судовий збір у сумі 2239,41 грн., тобто по 1119,71 грн. з кожного відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України,-
Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Зарічного районного суду м. Суми протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивачем рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено та підписано 15.02.2019 року.

Суддя О.В. Грищенко