Справа №345/127/19
Провадження № 2/345/391/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Онушканича В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. З відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, 24.03.2010 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.09.2009 року постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання син ОСОБА_3 в розмірі по 300,00 грн., щомісячно, до його повноліття. Близько 6 років ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги сину. Він не навідується до нього, не підтримує з ним стосунків. Позивач матеріально утримує дитину, турбується про нього. Син ОСОБА_3 інвалід, двічі на рік позивач підліковує дитину в Івано-Франківській психіатричній лікарні, що вимагає додаткових матеріальних витрат.

Позивач не працює, здійснює догляд за дитиною від другого шлюбу. Матеріально позивачу допомагає його мама, а сина інваліда, окрім мами, утримує її чоловік, а не рідний батько відповідач.

Відповідач є здоровою, працездатною собою, працює неофіційно тривалий час за кордоном прорабом по будівництву. Він матеріально забезпечений, спроможний надавати матеріальну допомогу сину інваліду. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду, просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000,00 грн., щомісячно, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач подав до суду відзив на позов, згідно якого позов визнає частково, а саме згідний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі по 1000,00 грн., щомісячно. Просить врахувати, що він офіційно не працює, періодично виїжджає на сезонні роботи, де отримує кошти, які є єдиним та невеликим доходом для нього. Відповідач має на утриманні, окрім сина ОСОБА_3, також сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в шлюбі з ОСОБА_5 та її синові ОСОБА_6 07.02.2002р.н. Робота у нього є непостійною, заробітки часто відсутні. Ніяким прорабом, як стверджує позивач, відповідач не працював і не працює.

Відповідач зазначає, що у них з позивачкою була домовленість, що він добровільно буде надавати кошти у розмірі по 1000,00 грн., щомісячно, на утримання сина ОСОБА_3. І свій обовязок відповідач виконує. Відповідач наголошує, що не має змоги сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, 24.03.2010 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 4).

Із свідоцтва про народження ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається що його батьком є відповідач ОСОБА_2 (а.с. 5). Син проживає разом із позивачем, про що свідчить довідка ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради від 09.01.2019 року №562 (а.с. 10).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.09.2009 року (а.с. 6) постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі по 300,00 гривень, щомісячно, до його повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З аналізу наведених норм слідує, що батьки мають рівні права та обов'язки відносно дітей і повинні забезпечити дитині умови для її повноцінного розвитку.

У силу положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» зріс розмір прожиткового мінімуму, а саме для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, вказаний прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини.

Враховуючи знецінення коштів внаслідок інфляції, постійне подорожчання усіх груп товарів для дітей, суд приходить до висновку, що аліменти в розмірі по 300,00 грн. є недостатніми для забезпечення належного рівня утримання сина ОСОБА_3.

При визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування сина на утриманні позивача; вік дитини; вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров'я дитини, так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб сторін, задовільний стан здоров'я відповідача. Також суд враховує стан здоровя сина ОСОБА_3, а саме те, що він визнаний дитиною-інвалідом (а.с. 7, 8).

Суд бере до уваги майновий стан відповідача, те, що відповідач офіційно не працює, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас відповідачем визнається, що він працює на сезонних роботах (а.с. 25). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Також суд враховує, що позивач є фізично здоровою особою, а тому може офіційно працевлаштуватися та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обовязок щодо утримання сина ОСОБА_3.

Водночас суд враховує, що відповідач також має на утриманні сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 28). Натомість суд не бере до уваги наявність на утриманні у відповідача ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4, так як він не є його рідним сином (а.с. 29), а отже у відповідача не виникло обовязку щодо утримання. До того ж відповідачем не надано відповідних належних доказів щодо надання ОСОБА_8 такого матеріального утримання.

При цьому вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 4000,00 грн. є завищеними. Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі.

За таких обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоровя сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 1700,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини та не буде непомірним тягарем для відповідача.

Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз'яснень, даних у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо вимог про стягнення з відповідача судових витрат. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ОСОБА_9 Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16.

За таких обставин, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження сплати нею витрат на правничу допомогу, зокрема, не долучено договору про надання правничої допомоги, в задоволені вимог про стягнення з відповідача судових витрат слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 180-182,184 СК України, ст.ст. 19,141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Змінити розмір аліментів та стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, офіційно непрацюючого, аліменти на користь сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1700,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, шляхом їх виплати в інтересах дитини на імя стягувача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, жительки м. Калуш, вул. Б.Хмельицького, 27/2, Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_2.

Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист №2-1736/2009 по справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини відкликати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 15.02.2019 року.

Суддя