КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/9249/13 Головуючий у І інстанції - Шевченко В.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/1809/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Максимум», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «БанкНаціональний Кредит», ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження,

встановив:

ТОВ «ФК «Максимум» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні - позивача по справі №755/9249/13 за позовом ПАТ «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що заявник за Договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18 травня 2018 року набув прав вимоги за Договором №15ф/2011/05-1411/2-1 про надання відновлювальної кредитної лінії від 06 травня 2011 року громадянина ОСОБА_2

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року, заяву ТОВ «ФК «Максимум» задоволено.

Замінено позивача (стягувача) ПАТ «Банк Національний Кредит» у виконавчих листах, що видані Дніпровським районним судом м. Києва 07 травня 2017 року по справі №755/9249/13 за позовом ПАТ «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №15Ф/2011/05-1411/2-1 від 06 травня 2011 року - на ТОВ «ФК «Максимум».

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах процесуального законодавства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що його, як сторону у справі не було повідомлено про розгляд справи і тим самим позбавлено права на інформацію про дату, час і місце її розгляду, а також обмежено у праві на справедливий, неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Порушено право на подання доказів і отримання в суді усної або письмової інформації про результати її розгляду.

Апелянт вважає, що повідомлення особи про дату і місце розгляду справи, через мережу інтернет та оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, є неналежним повідомленням. Він та його електронна адреса не зареєстровані в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

Зазначає, що він не отримував жодних процесуальних документів, щодо розгляду справи. Через неповідомлення його про судовий розгляд істотно порушено принцип рівності сторін. Вважає, що він, як кожна сторона повинен мати розумну можливість представляти себе як сторону в умовах, які не ставлять його в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року.

На апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Максимум» подало відзив, який обґрунтовувало тим, що судовий розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження був відкритий 12 жовтня 2018 року, про що була постановлена ухвала із зазначенням дати призначеного судового засідання - 18 жовтня 2018 року. Копії ухвали судом було надіслано Сторонам - Боржнику та Заявнику рекомендованими листами із повідомленнями про вручення.

З Боржником представником Заявника з вересня місяця 2018 року велись і на теперішній час проводяться переговори щодо добровільного врегулювання погашення заборгованості. Про намір подачі зазначеної заяви та про судовий розгляд, окрім вищезазначеного, передбаченого законом порядку, йому було повідомлено в усному режимі.

Боржник знав про судовий розгляд заяви, але до суду не звернувся.

Вважає, що оскільки боржник знав про судовий розгляд та був повідомлений про судовий розгляд, відповідно він мав, як сторона розумну можливість представляти себе як сторону в умовах, які не ставлять його в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» та мав можливість надати докази в обґрунтування своєї позиції та захисту своїх прав.

Просило залишити ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва задоволено позов ПАТ «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №15Ф/2011/05-1411/2-1 від 06 травня 2011 року.

07 травня 2014 року судом видано виконавчі листи.

18 травня 2018 року між ТОВ «ФК «Максимум» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №UA-EA-2018-03-27-000113-a від 17 квітня 2018 року, укладено Договір про відступлення прав вимоги з ПАТ «Банк Національний Кредит».

За даними Реєстру договорів, права вимоги за якими були відступлені, до переліку входить Договір №15ф/2011/05-1411/2-1 про надання відновлювальної кредитної лінії від 06 травня 2011 року громадянина ОСОБА_2

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ТОВ «ФК «Максимум» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення права вимоги, правонаступництва тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 отримав ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року про прийняття до провадження заяви ТОВ «ФК «Максимум» про заміну сторони виконавчого провадження а також саму заяву (а.с.143).

24 жовтня 2018 року ОСОБА_2 отримав судову повістку про розгляд справи за заявою на 05 листопада 2018 року (а.с.147).

Таким чином, доводи апелянта про те, що його не було повідомлено про розгляд справи є надуманими та не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.3 ст.442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Максимум» про заміну сторони виконавчого провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 24 січня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба