КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/9136/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Клочко І.В.
провадження №22-ц/824/7855/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року у складі судді Клочко І.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 26 липня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір №910.71944, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 139 123 грн. 29 коп. на купівлю транспортного засобу «MITSUBISHI» 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний № НОМЕР_2 , який належить відповідачці на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Строк користування кредитними коштами за кредитним договором - до 25.07.2017 року.

Частина коштів була перерахована на купівлю вищезазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу, що підтверджується меморіальними ордерами.

Кредитні кошти в сумі, зазначеній в п.1 кредитного договору було надано відповідачці в користування зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 25,99% та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору.

Позивач зазначав, що станом на дату подання позовної заяви відповідачка не виконувала зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки і сума боргу відповідачки за кредитним договором станом на 30.06.2016 року становила 79 882 грн. 07 коп., що підтверджується випискою по особовому рахунку НОМЕР_5 та розрахунком заборгованості станом на 30.06.2016 року.

За твердженнями позивача, він свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу «Мітцубісі» 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 , який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Договором застави передбачено право Заставодержателя:

- Перевіряти в будь-який час документально і фактично наявність транспортного засобу, його стан, а відповідач зобов`язаний надавати в будь-який час необмежені можливості для здійснення позивачем своїх прав;

- Вилучати автомобіль, знімати державні номерні знаки, ставити автомобіль на зберігання на свій майданчик до погашення заборгованості;

- Звернути стягнення на транспортний засіб, що є предметом застави шляхом продажу третій особі від імені заставодавця в порядку положень Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» та інші права.

На підставі договору застави, укладеного з відповідачем, обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно з договором застави, укладеним з відповідачем, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

У зв`язку з порушенням відповідачкою прав та інтересів позивача протягом тривалого часу, на підставі невиконання відповідачкою грошових зобов`язань за договором кредиту, а також на підставі того, що відповідачка уникає контакту з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки, переховується, за вказаною в кредитному договорі та договорі застави адресою не перебуває, предмет застави для огляду не надає, позивач вважав, що у нього є стійкі побоювання щодо неповернення грошових коштів відповідачкою та незаконного відчуження нею автомобіля, що знаходиться в заставі позивача.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог та на підставі яких можна було б задовольнити вимоги позивача, як це передбачено ст.ст.76-79 та 81 ЦПК України, зокрема, позивачем не доведено законність підвищення відсоткової ставки по вищевказаному кредитному договору та відсутній висновок оцінки вартості транспортного засобу - марки «Мітцубісі», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 .

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 26 липня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір № 910.71944, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 139 123 грн. 29 коп. на купівлю транспортного засобу «Мітцубісі», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний № НОМЕР_4 , який належить відповідачці на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Строк користування кредитними коштами за кредитним договором - до 25.07.2017 року.

Частина коштів була перерахована на купівлю вищезазначеного автомобіля, а решта перерахована на фінансування страхового платежу, що підтверджується меморіальними ордерами.

Кредитні кошти в сумі, зазначеній в п.1 кредитного договору, було надано відповідачці в користування зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 25,99% та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору.

Станом на дату подання позовної заяви відповідачка не виконує зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки і сума її боргу за кредитним договором станом на 30.06.2016 року становить 79 882 грн. 07 коп., що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_5 та розрахунком заборгованості станом на 30.06.2016 року.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між відповідачем та позивачем було укладено договір застави транспортного засобу «Мітцубісі» 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 , який належить відповідачці на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Договором застави передбачено право Заставодержателя:

-Перевіряти в будь-який час документально і фактично наявність транспортного засобу, його стан, а відповідач зобов`язаний надавати в будь-який час необмежені можливості для здійснення позивачем своїх прав;

-Вилучати автомобіль, знімати державні номерні знаки, ставити автомобіль на зберігання на свій майданчик до погашення заборгованості;

-Звернути стягнення на транспортний засіб, що є предметом застави шляхом продажу третій особі від імені заставодавця в порядку положень Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» та інші права.

На підставі договору застави, укладеного з відповідачем, обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно з договором застави, укладеним з відповідачем, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Відповідно до інформації з бази даних Єдиного державного реєстру МВС, станом на 25.04.2017 року власником транспортного засобу, марки «Мітцубісі», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

За п.1 параграфу 5 договору застави транспортного засобу заставодержатель, зокрема, має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави, а п.2 параграфу 5 передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовільнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойку, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 1 ст.20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ч.6 ст.20 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Згідно зі ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно з цим Законом.

За статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вірно вважав суд першої інстанції, представником позивача не доведено законність підвищення відсоткової ставки по вищевказаному кредитному договору та відсутній висновок оцінки вартості транспортного засобу - марки «Мітцубісі», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний № НОМЕР_4 .

Положеннями ст.ст.42, 92 Конституції України визначено, що громадянам України гарантовано, що держава захищає права споживачів, здійснюючи контроль за якістю і безпечністю усіх видів послуг та встановлюючи законами України засади створення та функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Враховуючи те, що споживач фінансових послуг фактично є слабким суб`єктом економічних відносин, держава забезпечує його захист, а також рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження принципу свободи цивільного договору.

За змістом ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст.8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягали задоволенню, оскільки позивачем не було надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено ст.ст.76-79 та 81 ЦПК України.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: