Справа № 201/222/19
Провадження № 6/201/33/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі подання державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 щодо вирішення питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ :

10 січня 2019 року до суду надійшло подання державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 щодо вирішення питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Соборному відділі ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 53646310 з примусового виконання виконавчого листа № 202/7929/15-ц, виданого 21 вересня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 7917 грн.

Рішення до теперішнього часу не виконано, майно боржника, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено, що дає підстави вважати про фактичне ухилення боржника від виконання своїх фінансових зобовязань.

Суд, розглянувши подання, прийшов до наступного.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконання нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито виконавче провадження.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України виконавець зазначає наявність у нього невиконаних зобовязань, покладених на нього рішенням від виконання якого він ухиляється.

Як розяснив Верховний Суд України в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року під ухиленням слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

Обмеження є крайньою мірою до боржника і застосовується у виняткових випадках, коли відсутня будь-яка обєктивна можливість виконання судового рішення без застосування цих заходів, водночас обмеження у праві виїзду за межі України створить для нього негативні наслідки та стимулюватиме останнього до якнайшвидшого виконання зобовязань (рішення).

Оскільки питання обмеження боржника у праві виїзду за межі України вирішується судом без особистої участі боржника, який у звязку з цим позбавлений можливості надавати заперечення та докази проти цього а тому саме на державного виконавця покладається обовязок доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязань або рішень.

Задоволення подання можливо лише за умови доведення факту умисного ухилення боржника від виконання зобовязання, оскільки юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Судом встановлено, що на виконанні у Соборному відділі ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 53646310 з примусового виконання виконавчого листа № 202/7929/15-ц, виданого 21 вересня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 7917 грн. З метою забезпечення примусового виконання судового рішення державним виконавцем були винесені постанови про арешт майна боржника. Будь-яке рухоме або нерухоме майно за боржником не зареєстроване. Крім того, 31 травня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, але за адресою: АДРЕСА_1, боржник не проживає. Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно указана квартира була продана боржником у 2016 році.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», яке вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону №3857-ХІІ та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Особа, яка має невиконані договірні, аліментні та ін. зобовязання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України (ст. 33 Конституції України).

Тільки у разі недоведення боржником своєї вини та ухилення від виконання зобовязання суд може тимчасово обмежити особу в праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК), причому на момент звернення до суду з поданням державного виконавця факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій, спрямованих на виявлення майна боржника, обмежився лише одноразовим відвідуванням адреси його місця реєстрації, без будь-яких наслідків такого візиту, а також те, що в матеріалах справи взагалі відсутні відомості про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його виконання, суд приходить до висновку, що не доведено факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням. Доказів на підтвердження ухилення (дії або бездіяльності боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанню обовязків, покладених на нього судовим рішенням) суду не надано. Тому у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 259, 260, 441 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 щодо вирішення питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев