ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Чернівці

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю

суддів: Владичана А.І., Височанської Н.К.

секретаря Вовкун Н.Ю.

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року, головуючий у першій інстанції Григорчак Ю.П.

встановив:

ОСОБА_1 у серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон.

Посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 червня 2019 року.

Проживає окремо, надає утримання сину ОСОБА_5 та доньці ОСОБА_1 , приймає участь у вихованні.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Глибоцькій районній державній адміністрації Чернівецької області від 25 червня 2019 року №2, розпорядженням Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області від

Справа №715/1759/19 Головуючий у 1 інстанції Григорчак Ю.П.

Провадження №22-ц/822/1191/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

26 червня 2019 року №147 визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , надавши право перший і третій тиждень місяця з п`ятниці після навчання в школі по неділю включно забирати за згодою дітей до свого місця проживання з ночівлею; другий і третій тиждень місяця з вівторка по четвер включно забирати за згодою дітей до місця свого проживання з ночівлею; в період літніх та зимових канікул по 7 днів поспіль разом із ночівлею забирати через тиждень за згодою дітей; в період короткотривалих канікул весняних та осінніх по 3 дні на тиждень разом з ночівлею забирати за згодою дітей до свого місця проживання.

ОСОБА_3 чинить перешкоди у спілкування та вихованні дітей.

Посилався на те, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 хворіють і потребують відпочинок та оздоровлення за кордоном у країнах з морським кліматом.

ОСОБА_3 не надано дозволу на виїзд дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за кордон на оздоровлення.

Просив надати дозвіл на виїзд з ОСОБА_1 сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон до країн Шенгенської групи на оздоровлення в період осінніх, зимових та літніх канікул, що не перевищує один місяць, без дозволу ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 змінив позовні вимоги, просив надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Румунії, Угорщини, Польщі та Німеччини в АДРЕСА_1 для оздоровлення в період з 15 червня 2020 року по 15 липня 2020 року без заяви про згоду на виїзд та супроводу матері ОСОБА_3 .

Зазначав, що ОСОБА_1 отримано запрошення громадян Республіки Німеччина ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які проживають у будинку АДРЕСА_1 , на період з 15 червня 2020 року по 15 липня 2020 року.

Планує виїхати з дітьми за кордон на власному транспорті на відпочинок та оздоровлення, відвідати Польщу, Австрію, Румунію, Угорщину протягом одного місяця.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково, надано ОСОБА_1 дозвіл на виїзд для оздоровлення у його супроводі неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Румунії, Угорщини, Польщі та до Німеччини в АДРЕСА_1 в період з 15 червня 2020 року по 15 липня 2020 року без заяви про згоду на виїзд та супроводу матері ОСОБА_3

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Посилається на недоведеність, що надання дозволу на виїзд дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відповідає найкращим інтересам дітей та виражає волю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , повернення дітей на територію України.

Судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 постійно проживають з матір`ю, між ними існує тісний психоемоційний зв`язок, проживання дітей у незнайомому середовищі та серед чужих людей може призвести до психологічної травми.

Водночас судом першої інстанції не встановлено місце перебування дітей під час виїзду за кордон, запрошення не містить відомостей про забезпечення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запрошених житлом, харчуванням та медичною страховкою на час перебування у Німеччині, місце оздоровлення дітей у Німеччині та заходи, спрямовані на поліпшення стану здоров`я дітей, що діти потребують лікування за кордоном.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон частково, суд першої інстанції керувався положеннями ст.124 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст.141, 150,153, 155, 157 СК України, ст.4 Закону України «Про охорону дитинства», ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, та вважав, що перебування дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за кордоном протягом нетривалого часу в період літніх канікул, відвідування кількох країн позитивно вплине на емоційний та духовний розвиток.

Разом з тим судом першої інстанції враховано інтереси та потреби дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , мету виїзду дітей за кордоном, здатність батька ОСОБА_1 забезпечити витрати, пов`язані із здійсненням туристичної поїздки, вік дітей та їх психоемоційний зв`язок з матір`ю.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що батько ОСОБА_1 здійснює батьківські обов`язки, приймає участь у вихованні та утриманні дітей, здійснював самостійно догляд за малолітніми дітьми.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 26 лютого 2010 року актовим записом №04,розірваний рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 червня 2019 року.

Рішенням Глибоцького районного суду Чеирнівецької області від 16 трвня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини від всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повнолітті, починаючи з 18 березня 2019 року.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Глибоцькій районній державній адміністрації Чернівецької області від 25 червня 2019 року №2, розпорядженням Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області від 26 червня 2019 року №147 визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , надавши право перший і третій тиждень місяця з п`ятниці після навчання в школі по неділю включно забирати за згодою дітей до свого місця проживання з ночівлею; другий і третій тиждень місяця з вівторка по четвер включно забирати за згодою дітей до місця свого проживання з ночівлею; в період літніх та зимових канікул по 7 днів поспіль разом із ночівлею забирати через тиждень за згодою дітей; в період короткотривалих канікул весняних та осінніх по 3 дні на тиждень разом з ночівлею забирати за згодою дітей до свого місця проживання.

ОСОБА_1 отримано запрошення громадян Республіки Німеччина ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які проживають у будинку АДРЕСА_1 , на період з 15 червня 2020 року по 15 липня 2020 року.

Відповідно медичної довідки про стан здоров`я дитини, яка виїжджає за кордон на відпочинок та оздоровлення Глибоцької центральної районної лікарні Чернівецької області від 20 серпня 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають неврологічні захворювання.

На підставі довідки-розрахунку державного виконавця Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Постевка Л.І. у виконавчому провадженні №59455732 від 7 серпня 2019 року №18808/14.7-42 заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

За змістом довідки Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» від 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 є власником грошових коштів, що знаходяться на рахунку, в сумі 3000 євро.

До матеріалів справи приєднано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Мерседес-Венц з номерним знаком НОМЕР_1 .

На підставі статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

За змістом частини першої, третьої та четвертої статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) виклала наступний висновок.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинутина інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

ОСОБА_1 пред`явлена вимога про надання тимчасового дозволу на виїзд дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за межі України до Румунії, Угорщини, Польщі та Німеччини в період з 15 червня 2020 року по 15 липня 2020 року без вказівки на конкретні періоди їх перебування у зазначених країнах.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази конкретної адреси місця перебування дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за межами України у Румунії, Угорщині, Польщі та Німеччині, місця оздоровлення дітей у Німеччині та заходів, спрямованих на поліпшення стану здоров`я дітей, які плануються відвідати, їх бронювання, повернення дітей на територію України.

Отримання ОСОБА_1 запрошення громадян Республіки Німеччина ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які проживають у будинку АДРЕСА_1 , на період з 15 червня 2020 року по 15 липня 2020 року за відсутності інших доказів не дає підстав для висновку про перебування дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 з 15 червня 2020 року по 15 липня 2020 року.

Запрошення не містить відомостей про забезпечення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запрошених житлом на час перебування у Німеччині.

Надання дозволу на виїзд дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дітей за межами України, не надання доказів яким чином буде здійснено оздоровлення дітей та підтвердження повернення дітей на територію України створює ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

За обставин не зазначення позивачем ОСОБА_1 конкретної адреси місця перебування дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за кордоном та не надання доказів на підтвердження повернення дітей на територію України виключає можливість встановити обов`язкові обставини відповідності такого дозволу найкращим інтересам дитини.

У такому разі суд першої інстанції дійшов висновку про відповідність надання дозволу на виїзд дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за кордон інтересам дітей на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року скасувати.

У позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 7 січня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді А.І. Владичан

Н.К. Височанська