Єдиний унікальний номер судової справи 486/1385/17
Номер провадження 22-ц/812/5/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

14 січня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача КП «ЖЕО» - Салагора О.А.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_5 рішення, яке ухвалено Южноукраїнським міським судом Миколаївської області 27 лютого 2018 року, під головуванням судді Далматової Г.А., в приміщені цього ж суду о 15 год. 48 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об'єднання», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири, стягнення коштів в рахунок відшкодування витрат за оренду житла та покладення обов'язку вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 та Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об'єднання» (далі - КП «ЖЕО») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири, стягнення коштів в рахунок відшкодування витрат за оренду житла та покладення обов'язку вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1.

30 липня 2017 року відбулося залиття квартири позивача внаслідок зриву відсічного вентиля в результаті прихованого дефекту на різьбовому з'єднанні у ванній кімнаті в розташованій поверхом вище квартирі НОМЕР_1, власником якої є відповідач ОСОБА_5

На думку позивача, залиття відбулось з вини відповідачів, які не виконували своїх обов'язків за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Так, відповідач ОСОБА_5 вчасно не повідомив КП «ЖЕО» про те, що у його ванній кімнаті пошкоджена сантехнічна труба гарячого водопостачання, а КП «ЖЕО» не здійснювало контроль за технічним станом інженерного обладнання квартири.

Внаслідок залиття вказаної квартири вона зазнала значних пошкоджень, та за розрахунками позивача на відновлювальний ремонт необхідно витратити 37 119 грн. 90 коп., з яких 13 445 грн. 90 коп. - витрати на придбання будівельних матеріалів та 23 674 грн. - витрати на проведення відновлюваного ремонту. Окрім того, були пошкоджені наявні в квартирі меблі загальною вартістю 15 507 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просила позов задовольнити, стягнути на її користь з ОСОБА_5 та КП «ЖЕО» матеріальну шкоду в загальному розмірі 52 626 грн. 90 коп.

Також позивач зазначала, що такими діями відповідачів їй спричинена моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях через нанесені їй значні збитки з пошкодження належного їй майна, компенсацію якої остання оцінила у розмірі 10 000 грн. та просила стягнути її з відповідачів на свою користь.

Крім того позивач ОСОБА_3 просила стягнути з відповідачів витрати, пов'язані з найманням житла на час проведення ремонтних робіт у її квартирі у розмірі 1 500 грн., та зобов'язати останніх відновити ремонт на першому поверсі під'їзду.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав та у його задоволені просив відмовити. Зазначав, що відповідно Акту №223 від 30 липня 2017 року причиною затоплення квартири став прихований дефект на різьбовому з'єднанні відсічного вентиля, а тому належним відповідачем у справі має бути Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», оскільки саме воно несе відповідальність за технічний стан мережі постачання гарячої води в квартирі до відсічного вентиля і повинно було б попередити та виявити зазначений дефект при проведенні профілактичного огляду за допомогою відповідного прибору. Крім того вважав, що вимоги позивача щодо розміру спричиненої матеріальної шкоди, а також факту спричинення моральної шкоди не підтверджені жодними доказами.

Представник відповідача КП «ЖЕО» позов в частині вимог до КП «ЖЕО» не визнав. Зазначав, що затоплення сталося внаслідок дефекту на відсічному вентилі (запірна арматура), а не до нього, тобто дефект відбувся не на внутрішньо-будинкових мережах, технічне обслуговування яких та їх поточний ремонт має забезпечувати КП «ЖЕО». Крім того вказував на те, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_5 жодного разу не викликали представника КП «ЖЕО» для складання та підписання акту-претензії, а тому відсутні факти надання КП «ЖЕО» послуг неналежної якості. Вважав, що ОСОБА_5, як власник квартири НОМЕР_1, зобов'язаний за власні кошти проводити ремонт квартири та забезпечувати збереження технічного обладнання (внутрішньо-квартирні сантехнічні мережі).

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 грудня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (далі - КП «ТВКГ»).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, КП «ТВКГ» надав до суду пояснення, в яких зазначав, що саме з вини ОСОБА_5 сталося затоплення квартири позивача, оскільки він через власну халатність, маючи незадовільний стан запірної арматури вузла обліку не вжив заходів щодо усунення недоліків для уникнення виникнення аварійної ситуації. Вказував на те, що тягар утримання майна та відповідальність за нього несе саме власник квартири, а не експлуатуюча організація.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування майнової шкоди 52 626 грн. 90 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в рахунок відшкодування судового збору 812 грн. 80 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Також, у апеляційній скарзі відповідач заперечував його вину в затопленні квартири, натомість вказував на вину КП «ТВКГ» та КП «ЖЕО», посилаючись на те, що за неналежне обслуговування внутрішньо-будинкових систем будинку, в якому проживають сторони, відповідальність несе саме виконавець послуг. Крім того зазначав, що позивачем не доведено розмір шкоди, завданої затопленням її квартири, а надані до позовної заяви докази, не є належними та допустимими доказами.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Наступною ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року у справі призначено комплексну експертизу.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів», ліквідовано Апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів Апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посади суддів Миколаївського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року розпочав роботу Миколаївський апеляційний суд.

У зв'язку з вище викладеним, цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду Миколаївської області, були перереєстровані в Миколаївському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

04 грудня 2018 року на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшов висновок судового експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за №52 від 30 листопада 2018 року.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2018 року головуючим (суддею-доповідачем) по даній справі визначено Серебрякову Т.В., судді, які входять до складу колегії: Галущенко О.І., Лисенко П.П.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, задовольняючи частково позов, районний суд виходив із того, що затоплення квартири сталось з вини ОСОБА_5, як власника квартири АДРЕСА_3, внаслідок прихованого дефекту на різьбовому з'єднанні відсічного вентиля, а тому позивачем було доведено ті обставини на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог в частині відшкодування майнової шкоди, а відтак прийшов до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди в зв'язку із затопленням квартири позивача в сумі 52 626 грн. 90 коп. Крім того, враховуючи обставини, за яких завдано шкоду, характер та обсяг душевних страждань позивача, їх тривалість, суд вважав, що також підлягає відшкодуванню моральна шкода, компенсацію якої визначив в сумі 3 000 грн.

Колегія суддів погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом першої інстанції. Водночас, колегія суддів не погоджується із визначеним судом розміром матеріального відшкодування, виходячи з наступного.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Згідно зі ст.41 Конституції України, ст.ст.16,23,321,322,1166,1167,1192 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, право якої порушено, має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відшкодування пошкодженої речі. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, за змістом положень ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Крім того, ст.ст.151,177,179 ЖК України та ст.322 ЦК України передбачений обов'язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (з наступними змінами) (далі - Правил).

Зокрема, п.7 вказаних Правил передбачено обов'язок власника або користувача квартири дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Отже, тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник (користувач) житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Окрім того, акт завдання шкоди необхідно поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) причинний зв'язок між двома першими елементами; г) вина завдавача шкоди.

До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.

Крім того особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. При цьому, в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

До того ж, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло є власником 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 Власником іншої частки квартири є ОСОБА_9 (том 1 а.с.16.17,70).

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 14 листопада 2017 року в указаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та її неповнолітні діти ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Мати позивача ОСОБА_9. знята з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі з 03 серпня 2009 року (том 1 а.с.21,22).

З акту за №233 про залиття квартири від 30 липня 2017 року, що був складений комісією КП «ТВКГ» слідує, що квартира позивача була затоплена, внаслідок зриву відсічного вентиля в результаті прихованого дефекту на різьбовому з'єднанні у ванній кімнаті квартири НОМЕР_1, належній відповідачу ОСОБА_5 (том 1 а.с.9).

Згідно Акту про затоплення квартири АДРЕСА_2, складеного комісією КП «ЖЕО» в результаті затоплення, у квартирі позивача були виявлені наступні пошкодження:

в коридорі: стеля підвісна з гіпсокартону повністю намокла та пошкоджена, видно сухі жовті плями 0.66 кв.м, освітлення відсутнє, на стінах поклеєні шпалери, які майже повністю відшарувались, внутрішнє утеплення вхідних дверей намокло, підлога ДВП під лінолеумом розбухла від води, площа намокання 4.6 кв.м;

в спальній кімнаті: на стелі обклеєною поліхлорвініловою плиткою, видно сухі жовті плями площею 0.1 кв.м, дві плитки відшарувалися, освітлення відсутнє, стіни обклеєні флізеліновими шпалерами, по периметру кімнати шпалери відшарувались, у кутах шпалери розійшлися по стиках, зліва від вікна шпалери відшарувались, підлога ДВП під лінолеумом розбухла від води, площа намокання 1.2 кв.м, від затікання зіпсовані відкоси, пошкоджені міжкімнатні двері;

в залі: стіни обклеєні флізеліновими шпалерами, на стіні суміжній із коридором видно сліди від затікання площею 0.63 кв.м, на стіні суміжній з квартирою №37 зіпсовані фотошпалери, видно багато жовтих плям, місцями відбулося здуття шпаклівки, підлога ДВП під лінолеумом розбухла від води площею 0.5 кв.м, на стелі, пофарбованій водоемульсійною фарбою, видно сухі жовті плями 1 кв.м, місцями стельовий плінтус пожовтів, освітлення відсутнє, пошкоджена люстра, від затікання зіпсовані відкоси, пошкоджені міжкімнатні двері;

в кухні: освітлення відсутнє, на стелі, обклеєною поліхлорвініловою плиткою, видно жовті плями від затікання 0.2 кв.м, місцями стельовий плінтус пожовтів, відшарувався від затікання площею 0.2 кв.м;

в санвузлі: від затікання пошкоджені двері.

Комісією запропоновано власнику квартири НОМЕР_1 ОСОБА_5, який мешкає по АДРЕСА_3, слідкувати за станом сантехобладнання у своїй квартирі (том 1 а.с.7-8).

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що не заперечуючи самого факту залиття квартири, особа, яка подала апеляційну скаргу, не погоджується із розміром завданої шкоди та наявністю у нього вини у її завданні.

30 листопада 2018 року експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на підставі ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року проведена судова будівельно- технічна експертиза.

Відповідно до висновків судової експертизи, внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_1 її елементи мають наступні ушкодження:

ушкоджено останні шари оздоблення на стінах, стелі та підлозі по всій площі квартири (видимі сліди затікання води, а саме: жовті плями на стелі, сліди плісняви та грибку під шпалерами та на внутрішній стороні лінолеуму);

змінено геометричні форми елементів внутрішніх дверей.

Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкодження унаслідок залиття квартири АДРЕСА_1, яке сталося 30 липня 2017 року орієнтовано становить 28 677 грн.

Розмір завданої матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1, яке сталося 30 липня 2017 року орієнтовно становить 28 677 грн. (а.с.72-94).

Отже встановивши факт залиття квартири позивача, суд першої інстанції вірно виходив з того, що таке відбулося внаслідок прихованого дефекту на різьбовому з'єднанні відсічного вентиля в квартирі ОСОБА_5 тягар за утримання якої несе саме останній. Тобто, між настанням шкоди майну позивача і винними діями відповідача є причинний зв'язок, а тому районний суд вірно вважав, що є передбачені законом підстави для покладення саме на відповідача ОСОБА_5 обов'язку з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що залиття квартири позивача відбулось з вини комунальних служб у зв'язку з неналежним виконанням ними своїх обов'язків, не підтверджено належними та допустимими доказами. До того ж, обов'язок по утриманню санітарно-технічних приладів (кранів, труб, тощо, які знаходяться у квартирі) у належному стані покладено саме на власника (користувача) квартири.

Разом з тим, визначаючи розмір заподіяної шкоди, колегія суддів приймає до уваги вищевказані висновки судової експертизи, а тому враховуючи вищевказані обставини справи, вважає, що рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року в частині стягнення судом відшкодування матеріальної шкоди слід змінити, зменшивши розмір грошової суми стягнутої районним судом із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 з 52 626 грн. 90 коп. до 44 184 грн. (28 677 грн. - витрати на придбання будівельних матеріалів та проведення відновлюваного ремонту + 15 507 грн.- вартість зіпсованої меблі).

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди колегія суддів враховує положення ст.1167 ЦК України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п.9 постанови від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

На думку колегії суддів, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачем взагалі не обґрунтовано та не надано доказів його моральних страждань, оскільки вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, районний суд вірно визначив правові підстави вказаної відповідальності та зазначив положення ст.1167 ЦК України, а також, навів переконливі доводи стосовно визначення розміру моральної шкоди в сумі 3 000 грн., враховувавши глибину та тривалість страждань позивача, а також позбавлення можливості останнього нормально вести свій побут. До того ж, колегія суддів вважає, що затоплення квартири дійсно призвело до змін в житті позивача та її родини, оскільки цим була викликана необхідність проведення робіт по відновленню квартири, докладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору в частині відшкодування моральної шкоди, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем доведені, обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, а тому в цій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Рішенні в частині відмови позивачу у відшкодуванні витрат за оренду житла та покладення обов'язку вчинити певні дії, шляхом зобов'язання відповідачів провести ремонт під'їзду, сторонами не оскаржується, а суд апеляційної інстанції обмежений доводам апеляційної скарги та переглядає рішення суду першої інстанції з врахуванням правил ст.367 ЦПК України.

Що стосується заперечень ОСОБА_5, на ухвалу районного суду від 06 грудня 2017 року про відмову у відводі судді, яка на його думку є необґрунтованою через те, що позивач ОСОБА_3 є працівником Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вказана обставина не є передбаченою законом підставою для відводу суду.

Також, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України розподілу підчас вирішення спору підлягають судові витрати, перелік яких наведено у ст.133 ЦПК України.

Позивачем документально підтверджено витрати, по'вязані з проведенням судової експертизи в сумі 4 118 грн. 40 коп.

За такого з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати за проведення судової експертизи в розмірі 4 118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області 27 лютого 2018 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди змінити, зменшивши розмір грошової суми стягнутої районним судом із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 з 52 626 грн. (п'ятдесят дві тисячі шістсот двадцять шість) грн. 90 коп. до 44 184 грн. (сорок чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення судової експертизи в розмірі 4 118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) грн. 40 коп.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 18 січня 2019 року