Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/4454/17
Провадження № 2/644/261/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Ступницького К.В.,

Позивача ОСОБА_1,

Відповідача ОСОБА_2,

Представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

Представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсною відмови про прийняття спадщини, 3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із відповідним позовом. Просили суд визнати недійсною спільну заяву про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті їй батька ОСОБА_8 від 20.02.2016 року, подану ними приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області. В обґрунтування позову посилались на те, що після смерті батька відкрилась спадщина, вони та відповідач ОСОБА_2, їх мати, є спадкоємцями першої черги, вони звернулись до нотаріуса з метою подання заяви, склали спільну заяву та відмовились від спадщини. Але згодом дізнались, що в заяві відсутня вказівка на те, що вони відмовляються на користь іншого спадкоємця, їх матері. У липні 2017 року вони дізнались, що у батька є начебто ще інші діти, які претендують на спадщину. Вважали, що вони помилились, в тому, що немає значення питання про прийняття спадщини ними чи їх матірю. Під час підписання заяви позивач ОСОБА_1 була в стані вагітності, була пригнічена смертю батька, перебувала в стані глибокої емоційної депресії. Посилались на вимоги ст.ст.229, 230 ЦЦК України, як на підставу визнання заяви недійсної.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Зазначала, що під час прийняття заяви про відмову від спадщини вони з братом повідомляли нотаріусу що їх відмова спрямована саме на те, щоб спадщину прийняла мати одноособово, вони відмовлялись на її користь, це було повязано із тим, що мати самостійно здійснювала всі дії по оформленню спадкових прав. Окрім того, на момент подачі заяви вони були у нотаріуса втрьох, вона, брат та мати, всі висловлювали свою думку саме щодо відмови на користь матері. Нотаріус повідомила, що більше ніхто не звернувся із заявами про прийняття спадщини, тому підготувала текст заяви, вони її підписали, мати прийняла спадщину, але потім вони дізнались що відповідач ОСОБА_4 подала позов до суду та має намір також приймати спадщину в інтересах малолітніх дітей. Після цього вони дізнались, що відповідно до складеного тексту заяви вони відмовились від спадщини взагалі, а не на користь матері. В ході розгляду справи саме із змісту актового запису про народження дітей відповідача ОСОБА_4 вона достовірно дізналась, що батьком дітей зазначений її батько.

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, подав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити, посилалась на те, що дійсно під час прийняття заяви про відмову від спадщини її діти позивачі у справі, просили прийняти відмову на її користь, вона оформила всі спадкові права на себе, в тому числі сплатила борги кредиторам, які були у її чоловіка, а лише після цього дізналась про претензії відповідача ОСОБА_4. На момент оформлення спадщини інших заяв про прийняття, відмову від спадщини окрім їх заяв, не було. Відмова від спадщини на її користь була зумовлена необхідністю уникнути паперової тяганини. Про те, що відмова не на її користь вона дізналась випадково. Представник відповідача доводи підтримав, не заперечував проти задоволення позову.

Відповідачем ОСОБА_4 було подано заперечення проти позову, із змісту якого вбачається, що відповідач проти позову заперечує, вважає його необґрунтованим і безпідставним, а викладені в ньому обставини такими, що не відповідають дійсності. Вважала, що подача даного позову зумовлена отриманням її позову, що перебуває в провадженні судді Шевченко С.В., про існування дітей було відомо і позивачам, і відповідачу ОСОБА_9, ще з 2010 року. Подача заяви відбувалась не одразу після смерті ОСОБА_8, а зі спливом 6 місяців, що виключає перебування в такому стані, що не дозволяє усвідомлювати значення своїх дій. Помилка повязана виключно з недбальством позивачів, які мали можливість запросити спеціаліста для отримання розяснень щодо тлумачення заяви, але цим не скористались. Фактично позивачі подали відповідну заяву, а з часом передумали, коли обставини їх родини змінились.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, її представник проти позову заперечували, посилались на те, що позивачам було відомо про існування спільних дітей з їх батьком, позов створений штучно, оскільки нею подано позов про спадкування в інтересах дітей. Вважали, що не було допущено будь-якої помилки, заява про відмову подавалась через 6 місяців, та помилка повинна була існувати на момент прийняття відмови. В даному випадку позивачі недбало поставились до своїх прав, що не тягне за собою визнання недійсною заяви. Після оформлення спадщини виник конфлікт, щодо спадкового майна, що зумовило звернення до суду. На похованні були присутні всі.

3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7 подала суду письмові пояснення за позовом, в яких зазначила, що до неї звернулись позивачі та подали свідоцтво про смерть ОСОБА_8, подали свої документи, що посвідчують особу, на момент вчинення нотаріальної дії були дієздатними, сумнівів щодо розуміння ними своїх дій не виникало, було вчинено саме ту нотаріальну дію, яку просили вчинити заявники, після виготовлення проекту заяви вони з ним ознайомились на погодились, при цьому в заяві було зазначено, що їм зрозумілий зміст ст.ст.1273, 1274 ЦК України, що підтверджує факт розяснення правових наслідків укладання такого правочину.

В судовому засіданні суду пояснила, що нотаріусом працює дуже тривалий час, добре памятає що ставилось питання про прийняття відмови від спадщини. Її не повідомляли, що є ще спадкоємці, а саме малолітні діти, даних в реєстрі про подачу будь-ким заяв не було, а тому нею прийнято відмову від спадщини без зазначення особи на користь якої приймається відмова, сама процедура була проведена відповідно до Інструкції.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

21.08.2015 року помер ОСОБА_8, у віці 54 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4).

Позивачі у справі ОСОБА_8 (прізвище після укладання шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_10, ОСОБА_6 є дітьми померлого ОСОБА_8 та відповідача у справі ОСОБА_2, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження, про укладання шлюбу (а.с.5-7).

Померлий ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 22.05.1981 року по день смерті ОСОБА_8, про що свідчить копія свідоцтва про укладання шлюбу (а.с.41).

19.02.2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 подано до Першої Харківської державної нотаріальної контори спільну заяву про відмову від спадщини, що відкрилась після смерті їх батька ОСОБА_11. Справжність підписів на заяві посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі під номерами 533, 534, про що свідчить копія відповідної заяви (а.с.12).

Судом також встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 Несторіана Сергійовича та ОСОБА_11 Єлісея Сергійовича до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 2/3 спадкового майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 Несторіана Сергійовича та ОСОБА_2 Єлісея Сергійовича про стягнення витрат на задоволення вимог кредиторів в порядку регресу та витрат на поховання, 3-і особи ОСОБА_6, ОСОБА_1 (а.с.30-40). Рішення у справі не прийнято.

Відповідно до копій свідоцтв про народження ОСОБА_6 Єлісея Сергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 Несторіана Сергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками дітей є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с.74-75), це також підтверджується копією актового запису про народження дітей (а.с.134-135).

Допитана у якості свідка позивач ОСОБА_1, з її згоди, суду пояснила, що батько помер раптово, вона перебувала в стресовому стані, після спливу 6 місяців вони повинні були звернутись до нотаріуса для оформлення спадщини, звернулись до 4 нотаріальної контори, але їм повідомили, що є претензії до померлого, які подані до 1 нотаріальної контори, тому вони поїхали туди, але ця нотаріальна контора змінювала місце перебування, їх не прийняли. Оскільки строк подачі заяв спливав, вони була змушені звернутись до приватного нотаріуса. Вони повідомляли нотаріуса, що мають бажання з братом відмовитись від спадщини на користь матері, з метою оформлення нею спадкових прав в повному обсязі. Були впевнені, що відмова саме на користь матері. Вона не знала, що батько оформив дітей на себе, про це дізналась виключно з позову ОСОБА_4, з нею вона особисто не спілкувалась, дітей декілька разів бачила, при цьому мати тривалий час не повідомляла про це, бо намагалась вирішити всі питання самостійно. Наполягала на тому, що відмовлялись на користь матері, в той день вона почувалась недобре, хвилювалась. Також нотаріус їх запевнила, що вони зможуть відкликати заяву в судовому порядку.

Допитана у якості свідка відповідач ОСОБА_2, з її згоди, суду пояснила, що в 4 нотаріальну контору прийшла за декілька днів до спливу строку подачі заяв, сплатила державне мито, домовились, що в суботу прийдуть діти для написання відмови на її користь, було зясовано, що є вимоги замовників до спадкоємців. Оскільки 1 нотаріальна контора не працювала звернулись до приватного нотаріуса, вона не розяснювала, що є відмова від спадщини під умовою та без умови. Всі знаходились в одному приміщенні, секретар підготувала проект заяви, діти підписали документи в кабінеті, нотаріус пояснювала, що вони можуть відкликати відмову протягом півроку. Позивачі її діти та у нотаріуса прийнято було рішення щодо оформлення спадщини виключно на неї, оскільки донька перебувала в стані вагітності, а син у постійних відрядженнях, наполягала на тому, що відмова була на її користь.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка відповідач ОСОБА_4, з її згоди, пояснила суду, що позивачам було відомо про існування спільних дітей з ОСОБА_8. З ОСОБА_1 вона познайомилась в 2010 році, ОСОБА_6 також в 2010 році надавав матеріал для аналізу ДНК. Максим був присутній під час проведення генетичної експертизи, як свідок. 23.08.2015 року вони зустрілись всі на кладовищі під час поховання, стояли навпроти один одного у труни, ОСОБА_2 ще запитувала, як все сталось. Більше зустрічей не було, лише перемовини по телефону з приводу поділу спадщини. Дійсно, пропустила строк звернення до нотаріуса, але подала пізніше заяву, оскільки була впевнена, що домовляться добровільно. Вели перемовини з приводу автомобіля, про те, що це їх спільні діти, та саме їх батько записав себе батьком, позивачі знали. Дійсно свідоцтв про народження позивачу ОСОБА_1 вона не показувала, дійсно перебуваючи в морзі казала, що ні на що не претендує, розповідала, як це сталось, про спадщину не розмовляли, але автомобіль бажає залишити дітям, як память про батька. Наполягала на тому, що ОСОБА_6 знав про дітей.

Згідно із частинами 1,11 статті 8 Закону України «Про нотаріат» під нотаріальною таємницею розуміється сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов'язки тощо. Нотаріус не має права давати свідчення в якості свідка щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, крім випадків, коли цього вимагають особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Допитана у якості свідка 3-я особа ОСОБА_7, за клопотанням позивача ОСОБА_1, нотаріус пояснила, що вона зясувала чи є заповіт, чи є ще спадкоємці, відмова фактично була адресна, дійсно говорили, що інших спадкоємців немає, тому складено таку заяву, оскільки існувала певна практика. Дійсно прийняла заяву та посвідчила справжність підписів, спадкову справу не перевіряла, оскільки вона була заведена в 1 нотаріальній конторі за претензіями до спадкоємців померлого. Із заявами про прийняття відмови від спадщини позивачі та відповідач ОСОБА_2 звернулись в останній день для подачі заяв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що померлого ОСОБА_8 знала за життя, зустрічались 1 раз на 3 місяці. Зі слів ОСОБА_4, яку знає біля 3 років, їй відомо, що вона з ОСОБА_8 прожила 7-8 років спільно, це казав також й ОСОБА_8, коли вони спілкувались. Також зі слів їй відомо, що старшим дітям відомо про існування молодших, жінка ОСОБА_8 також знала про другу родину. Їй відомо, що існували розмови з приводу поділу спадщини між старшими дітьми та дітьми ОСОБА_4, остання була готова вести розмови, мала намір отримати автомобіль Ланос, іншого нічого не просила. В квартирі ОСОБА_4 за життя з ОСОБА_8 вона не була.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За ч.5 даної норми відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, а за частиною 6 - відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Позивачі у справі є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8 та у встановлений строк для прийняття спадщини 19.02.2016 року подали заяву про відмову від спадщини. Подача заяви відбувалась в останній день для подачі заяв про прийняття спадщини. Відповідно до глави 6 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус зобовязаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Відповідно до пункту 3.27 глави 10 розділу ІІ спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги, у тому числі внуків, правнуків, племінників та інших. Приймаючи заяву про відмову від прийняття спадщини, нотаріус розяснює спадкоємцю правові наслідки такої відмови. Відповідно до вимог ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до вимог ч.5 ст.1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Така відмова являє собою односторонній правочин, тобто є вольовою дією однієї особи спадкоємця. Щодо можливості визнання відмови від прийняття спадщини судом недійсною, то це виходить з бачення відмови правочином, адже правочин за наявності підстав, передбачених в ЦК, може бути недійсним (нікчемним або оспорюваним). Будучи правочином, відмова від прийняття спадщини може визнаватися недійсною за наявності підстав, що містяться у статтях 225, 229231 і 233 ЦК. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Так, дійсно позивачами було прочитано текст заяви, поставлено підпис, але сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного правочину та роз'яснення нотаріусом суті правочину не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього правочину недійсним. Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 зазначено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Такі правові позиції висловив Верховний Суд України у справах № 6-202цс15 та 6-93цс16. В даному випадку позивачі, відповідач ОСОБА_2 при надання пояснень по суті позову, в позові та під час допиту у якості свідків позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 наполягали на тому, що повідомляли нотаріуса про дійсні наміри, саме про намір відмовитись від спадщини на користь їх матері, та виключено у звязку із неможливість самостійно вчиняти заходи в подальшому по оформленню спадщини, з метою уникнення тяганини. Допитана в судовому засіданні нотаріус суду пояснила, що відмова фактично була адресна, дійсно позивачі та їх мати відповідач ОСОБА_2 говорили, що інших спадкоємців немає. Оскільки існувала певна практика, оскільки не було повідомлено про наявність інших спадкоємців, складено саме таку заяву. Відповідач ОСОБА_4 не заперечувала проти того, що звернулась до нотаріуса вже зі спливом встановленого строку для подачі заяв про прийняття спадщини, а в подальшому подала позов до суду. Тобто, на момент подачі спільної заяви про відмову від спадщини дійсне волевиявлення сторони позивача було спрямовано на вчинення відмови на користь їх матері ОСОБА_2, лише з урахуванням відсутності даних про інших спадкоємців та існування певної практики, така заява була складена в порядку ст.1273 ЦК України, як відмова без визначення спадкоємця на користь якого здійснено відмову. Суд вважає, що позивачами доведено наявність правових підстав, передбачених статтею 229 ЦК України, для визнання недійсною відмови від прийняття спадщини у зв'язку з вчиненням такого правочину внаслідок помилки щодо його природи. Враховуючи наведене, суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Позивач просила не стягувати сплачений нею судовий збір при подачі позову з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 229, 230, 233, 236, 1273, 1274 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 90, 95, 142, 264-268, п.15.5. розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсною спільну заяву ОСОБА_6, ОСОБА_1 від 19.02.2016 року про відмову від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті їх батька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7 19.02.2016 року та зареєстрована в реєстрі під №533, 534.

Повний текст рішення виготовлений 14.02.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає за адресою АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешкає за адресою АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешкає за адресою АДРЕСА_1. Представник відповідача ОСОБА_2 за договором адвокат ОСОБА_3, АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешкає за адресою вулиця Спиридонівська, будинок 11, м.Харків, діє як законним представник малолітніх дітей ОСОБА_2 Несторіана Сергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 Єлісея Сергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1. Представник відповідача ОСОБА_4 за довіреністю адвокат ОСОБА_5, АДРЕСА_3.

3-я особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, місце здійснення нотаріальної діяльності вулиця Кооперативна, 7 , м.Харків.

Головуючий: суддя О.В.Бугера