ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1259/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1709/19Головуючий у 1-й інстанції Шевська О. І. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Бутенко С.Б., Абрамова П.С.,

з секретарем судового засідання: Григоришиною М.В.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2016 року у складі головуючого судді Шевської О.І., ухвалене в залі суду в м. Полтава, відомості про дату складення повного тексту відсутні, у справі № 554/1259/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

23 лютого 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час шлюб між сторонами розірвано. Син ОСОБА_3 досяг повноліття, але продовжує навчання на платній основі у Полтавській аграрній академії на денній формі навчання та у Вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини (Україна)» на заочній формі навчання.

Просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дати подачі позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років в залежності від того, яка обставина настане першою.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача на користь ОСОБА_2 , починаючи з 23.02.2016 року (дня подачі позову до суду) і до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. на користь держави.

Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів - в межах суми платежу за один місяць.

30 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31 липня 2018 року визнана неподаною та повернута заявнику у зв`язку з не усуненням останнім недоліків заяви.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2019 року скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 липня 2018 року, а матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення повернуто до місцевого суду для продовження розгляду.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 18 травня 2016 року залишено без задоволення.

Відповідач оскаржив рішення місцевого суду від 18.05.2016 року в загальному порядку, подавши апеляційну скаргу 25 квітня 2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду змінити в частині визначення розміру аліментів, зменшивши розмір аліментів що підлягають стягненню з 1/4 частини на 1/16 частину всіх видів заробітку (доходу). Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд при вирішення спору безпідставно не взяв до уваги, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна матір, яка потребує постійного догляду та вартісного лікування.

Позивач ОСОБА_2 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в доводах якого вказує, що місцевим судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення, вірно надана оцінка доказам наявним в матеріалах справи. Зазначає, що обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, а саме перебування на його утриманні непрацездатної матері не є істотною обставиною для відмови у задоволенні позову. Просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_5 Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Підстави відкладення апеляційного розгляду відсутні.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 22.06.1999 року. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час звернення позивачки до суду ОСОБА_3 досяг повноліття, проте продовжував навчання у Полтавській державній аграрній академії на денній формі навчання та у Вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини (Україна)» на заочній формі навчання.

Навчання здійснюється на платній основі, що підтверджується відповідними договорами: у Полтавській аграрній академії - згідно договору про надання освітній послуг №320 від 17.08.2015 року вартість навчання складає 7850 грн. за рік, у Вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини (Україна)», згідно договору про надання освітніх послуг №15/8154 від 10.09.2015 року вартість навчання становить - 4900 грн. за рік.

На час звернення до суду, позивачка не працювала та перебувала на обліку у Центрі зайнятості населення.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2016 року звернуто до примусового виконання та місцевим судом видано виконавчий лист.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Октябрським районним судом м. Полтави від 27.07.2016 року відкрито постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ в Полтавській області від 24.10.2016 року та до цього часу перебуває в провадженні відповідного відділу, державним виконавцем вчиняються дії щодо виконання рішення суду (а.с.40-51).

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Оскільки на момент розгляду справи судом було встановлено, що позивачка сама не в змозі утримувати сина, який продовжує навчання, оскільки не працює та перебуває на обліку в Центрі зайнятості населення, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог.

Разом з цим, враховуючи, що відповідач не був присутнім в судових засіданнях в суді першої інстанції, а тому не було можливості встановити майновий стан відповідача, місцевий суд прийшов до висновку про необхідність стягнення аліментів не у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., а в 1/4 частці з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Колегія суддів, враховуючи межі доводів апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновки суду першої інстанції є правильними, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК України).

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України (у редакції Закону України від 26 січня 2016 року № 936-VIII, яка була чинною на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не в повному обсязі встановлені обставини справи, колегія суддів не бере до уваги з наступних підстав.

Так, апелянт посилається на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати, яка є пенсіонеркою та за станом здоров`я потребує постійного догляду.

Проте цей факт не доведений відповідачем належним чином, в порядку, визначеному ст. 81 ЦПК України. З наданих відповідачем довідок вбачається, що його мати ОСОБА_4 , 1941 року народження дійсно є пенсіонером по віку. З довідки, №1074 від 23.05.2018 року слідує, що вона потребує оперативного лікування в плановому порядку. Жодного доказу, а саме довідки МСЕК, чи лікарського висновку про необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_4 відповідачем не надано.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що необхідність утримувати іншу непрацездатну особу не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що місцевим судом не враховано обставин, визначених ст. 182 СК України, які повинні враховуватись при визначенні розміру аліментів.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів бере до уваги, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу його матеріального стану. У матеріалах справи відсутні дані щодо працевлаштування відповідача, отримання ним будь-яких доходів та їх розмір. Тому, доводи апеляційної скарги щодо зменшення розміру стягнутих аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини є необґрунтованими, а необхідність такого зменшення не доведена відповідачем.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом ані в суд першої інстанції при подачі заяви про перегляд заочного рішення та протягом судового провадження за даною заявою, ані суду апеляційної інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження його матеріального становища та перебування саме на його утриманні непрацездатної матері, яка є пенсіонеркою та за станом здоров`я потребує постійного догляду.

Висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, не спростовують висновки суду, а тому не дають підстав вважати, що місцевим судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до невірного вирішення спору.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, то судові витрати, понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2016 року - залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2019 року.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) C.Б. Бутенко

(підпис) П.С. Абрамов

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін