Постанова

Іменем України

06 лютого2019 року

м. Київ

справа № 215/3216/17

провадження № 61-35185 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2017 року у складі судді Демиденка Ю. Ю. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі -

ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що він отримав професійне захворювання внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві, правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а саме: з 28 жовтня 1991 року по 30 грудня 1998 року працював підземним слюсарем черговим та з ремонту устаткування, підземним машиністом електровоза у Державному виробничому об'єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» та у Державному підприємстві «Криворізький державний залізорудний комбінат» на шахті імені Орджонікідзе; з 28 січня 2002 року по

24 жовтня 2014 року гірником очисного забою у Відкритому акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» на шахті Гвардійська.

Згідно висновку медико-соціальної експертної комісії від 07 березня

2007 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 5 відсотків.

Відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії від 25 квітня

2017 року йому первинно з 18 квітня 2017 року встановлено 3 групу інвалідності та 50 відсотків втрати професійної працездатності.

Посилаючись на те, що причиною отримання професійного захворювання є тривала робота (10 років) в умовах важкої фізичної праці та шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь на відшкодування моральної шкоди 921 600,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з

ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та обов'язкових платежів.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, працюючи на підприємствах із шкідливими та важкими умовами праці, у тому числі протягом 10 років у відповідача, зазнавав впливу шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, що характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, у зв'язку з чим отримав професійне захворювання, факт заподіяння якого підтверджується наданою ним медичною документацією. Позивач потребує подальшого лікування та спостереження, відчуває незручності у повсякденному житті та зазнає постійних фізичних страждань, а тому має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої становить 15 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня

2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» залишено без задоволення, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло внаслідок порушення норм трудового законодавства як з вини Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»), так і з вини відповідача, який є правонаступником майнових прав та обов'язків Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда». Сума відшкодування моральної шкоди, визначена судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та ступеня вини відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», у якій заявник, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня

2018 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 не врахували, що

ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником майнових прав та обов'язків Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда». Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 період роботи позивача у відповідача складав лише 2 роки

9 місяців (з 28 січня 2002 року по 24 жовтня 2004 року) із загальних 26 років

3 місяців його трудового стажу у шкідливих умовах праці, з яких 22 роки

6 місяців - на шахті імені Орджонікідзе Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». При цьому період з

28 січня 2002 року по 24 жовтня 2004 року, у який позивач працював на шахті Гвардійська Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат»), правонаступником якого є відповідач, згідно пункту 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від

02 березня 2017 року, взагалі не включено до профмаршруту, який став підставою для виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання.

Станом на дату розгляду цієї справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касацйної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 з жовтня 1991 року по листопад 2001 року працював на посадах підземного слюсаря чергового та з ремонту устаткування, підземного машиніста електровозу, гірника очисного забою Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».

Працюючи протягом тривалого часу (10 років) в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, позивач отримав професійне захворювання, зокрема: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічними синдромами, переферичним нейросудинним синдромом, часто рецедивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня).

Згідно висновку медико-соціальної експертної комісії від 07 березня

2007 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 5 відсотків.

Відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії від 25 квітня

2017 року йому первинно, з 18 квітня 2017 року встановлено 3 групу інвалідності та 50 відсотків втрати професійної працездатності.

Згідно пунктів 16, 17 акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 березня 2017 року, складеного комісією ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», причиною професійного захворювання позивача є важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення вантажів - 40 при гранично допустимій до 30; робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів/ понад 30 градусів, зміни: 39,6/9,8/- при гранично допустимій до 25/-/-, нахили корпусу (вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну: 215 при гранично допустимій до 100. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 28 жовтня

1991 року - 01 січня 1999 року Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», шахта імені Орджонікідзе.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року

№ 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області», пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Пунктом 2 наведеного вище наказу, правонаступником перейменованого Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» визначено Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром».

Згідно пункту 3 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від

31 грудня 1999 року № 347 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до спільного наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» шляхом реорганізації було перетворено у

ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є

ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

На підставі договору оренди державного майна від 30 грудня 1998 року, укладеного між ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат»(орендодавець) та ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (орендар), орендодавець передає, а орендар приймає у термінове платне використання цілісний майновий комплекс шахти імені Орджонікідзе, склад і вартість якого визначені актом оцінки та розподільчим балансом, складеним станом на 01 листопада 1998 року.

На виконання зазначеного договору оренди, наказом ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» № 94 від 28 січня 1999 року «Про включення в структуру комбінату шахти імені Орджонікідзе» шахту імені Орджонікідзе прийнто в структуру ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з

01 січня 1999 року.

Відповідно до договору № 1167-16-01/2001 від 09 листопада 2001 року,

ВАТ «Кривбасзалізрудком» передало у власність ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» майно цілісного майнового комплексу шахти імені Орджонікідзе.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною першої статті 37 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР), у редакції на дату реорганізації Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»визначено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Відповідно до статті 466 ЦК Української РСР, у разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї у зв'язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров'я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи.

При ліквідації юридичної особи без правонаступника належні потерпілому або особам, зазначеним у частині другій статті 456 цього Кодексу, платежі повинні бути капіталізовані за правилами державного страхування і внесені його органам для виплати їх у розмірі і строки, зазначені у відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації юридичної особи позови про відшкодування шкоди, заподіяної ліквідованою юридичною особою, зв'язані з ушкодженням здоров'я чи смертю громадянина, пред'являються до вищої організації або до організації, зазначеної в рішенні про ліквідацію юридичної особи.

Вимога про збільшення або зменшення розміру одержуваного потерпілим відшкодування шкоди на підставах, передбачених у статтях 463 і 464 цього Кодексу, пред'являється до правонаступника або відповідно до організацій, зазначених у частині третій цієї статті, або відповідно правонаступника юридичної особи чи організації, зазначених в частині третій цієї статті, які провадять відшкодування за заподіяну шкоду.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об'єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов'язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно з частинами першою та шостою статті 34 цього Закону, у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов'язки реорганізованого підприємства.

Пунктами 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об'єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (далі - Положення), яке втратило чинність 25 серпня 2015 року, закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об'єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об'єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об'єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об'єднань.

Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов'язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Пунктом 32 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що при ліквідації, банкрутстві або реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства відшкодування шкоди, компенсація всіх видів витрат провадиться правонаступником.

Припинення діяльності підприємства або його структурного підрозділу здійснюється шляхом його реорганізації через приєднання до орендаря, а структурного підрозділу - шляхом виділення з підприємства з наступним приєднанням до орендаря з дати видання про це відповідного наказу органу, уповноваженого управляти майном. Приєднання підприємства або його структурного підрозділу до орендаря здійснюється за відповідним рішенням органу управління орендаря (стаття 14 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у редакції на дату укладення договору оренди між

ВАТ «Криворізький державний залізорудний комбінат» та ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»)

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар стає правонаступником прав та обов'язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обов'язків підприємства, пов'язаних з діяльністю цього структурного підрозділу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог

ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є належним відповідачем, а тому має нести відповідальність з відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, оскільки він набув професійне захворювання під час роботи на підприємстві, правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Разом з тим, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що з жовтня 2004 року до квітень 2017 року позивач працював на шахті імені Орджонікідзе ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується записом у його трудовій книжці, та не надали належної оцінки доводам відповідача про те, що саме ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» є правонаступником прав та обов'язків шахти імені Орджонікідзе Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».

Крім того розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача відповідно до акту від 02 березня 2017 року проводило ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», зі змісту пункту 16 якого підставою для встановлення професійного характеру захворювання позивача став профмаршрут за період 28 жовтня 1991 року - 01 січня 1999 року Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», шахта імені Орджонікідзе.

Таким чином, з огляду на те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником всіх прав та обов'язків Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» шахта імені Орджонікідзе, висновки судів про те, що шкода здоров'ю позивача завдана під час роботи у структурних підрозділах відповідача не є цілком обгрунтованими.

Разом з тим, суди не перевірили та не надали жодної оцінки обставинам, які визнавав представник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а саме, що ОСОБА_1 у період з 28 січня 2002 року по 24 жовтня 2004 року працював у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», не з'ясували чи було порушено відповідачем вимоги з безпеки праці на підприємстві, та чи була завдана шкода здоров'ю позивача за час його роботи у відповідача, з урахуванням того, що вказаний період не було включено, до профмаршруту, який розслідувався при визначенні причин виникнення у ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на висновок щодо суті вирішення касаційної скарги судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня

2018 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик