Справа № 336/758/18
Пр. № 2/336/102/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики у сумі 57540 грн.

В заяві зазначила, що 14 лютого 2015 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передала, а відповідач прийняла у позику та зобов'язалася повернути у строк до 14 серпня 2015 року 2100 доларів США. Сторони уклали зазначений правочини в простій письмовій формі. До теперішнього часу відповідач зобов'язання за договором не виконала. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача на її користь суму боргу, а також просить покласти на відповідача видатки по сплаті судового збору, понесені нею при зверненні до суду.

Ухвалою судді від 02.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність позивача.

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, відзив на позов, заяву про проведення судового розгляду у її відсутність не подала.

За вказаних обставин суд зі згоди позивача, викладеної в її письмовій заяві, вирішує спір при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що 14 лютого 2015 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач зобов'язалася повернути позивачу протягом шести місяців ( не пізніше 8 серпня 2015 року) отримані нею у позивача в 2012 році в позику 2100 доларів США, склавши відповідну розписку (а. с. 6).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону.

Зобов'язання, що витікають з договору позики внормовані статтею 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Форма договору позики встановлена статтею 1047 ЦК України, за якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як випливає із ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Згідно наданому суду оригіналу розписки від 14 лютого 2015 року відповідач отримала у позивача в позику 2100 доларів США, які за встановленим Національним банком України курсом становлять 575400 грн., наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання зобов'язання, що об'єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами.

Зазначений доказ є належним і допустимим, оскільки сторонами дотримані вимоги закону до форми договору позики при його укладенні.

З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для задоволення позову.

Судовий збір, оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на її користь.

Керуючись ст.ст. 524, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 Вячеславівни, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до ОСОБА_2, інформація про місце реєстрації якої за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відсутня, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 57540 грн. на виконання зобов'язань за договором позики, 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива