Номер провадження: 22-ц/813/61/19
Номер справи місцевого суду: 509/4022/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Калараша А.А., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 2000 грн. на місяць, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання, у розмірі 1000 гривень на місяць, починаючи з дня подачі позову, до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовну заяву позивач обгрунтовувала тим, що 11 листопада 2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина - ОСОБА_5. Вже досить тривалий час, вони з відповідачем не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виховання та утримання дитини, що стало підставою звернення до суду.

Відповідач надав суду письмові пояснення, в яких позов визнав часткового та зазначив, що він дійсно є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з позивачем не склалося, у зв"язку з чим він подав до суду позов про розлучення. 26.10.2017 року Овідіопольським районним судом Одеської області їх шлюб з ОСОБА_4 розірвано. Про дитину він торбується та від надання їй матеріальної допомоги не відмовляється. Просив задовольнити позов частково, згідно чинного законодавства України.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2017 року до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дружини в розмірі 1000 гривень на місяць до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку, починаючи з 17 жовтня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а рішення в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 до досягнення дитиною трьох років скасувати, посилаючись на порушення судом першою інстанцією норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Задовольняючи позов, та стягуючи аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з положень ч.2 ст.84 СК України.

Як встановлено судом першою інстанцією та вбачається з матеріалів справи, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 11.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 248 (а.с.24).

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_5.

Відповідно довідки від 23.03.2018 року, ОСОБА_4 працює на аптечному складі ТОВ „Аптека Гаєвського" з 01.10.2014 року. З 09.03.2016 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею 3-х річного віку (а.с.35).

ОСОБА_2 офіційно працює в ПрАТ „Іллічівськзовніштранс" на посаді водій автотранспорту та отримує в середньому дохід 3 416, 55 грн., що підтверджується довідкою від 30.10.2017 року а.с.25.

17.10.2017 року ОСОБА_4 подано до суду позов про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дитини ОСОБА_5, та на утримання дружини в порядку ч.2 ст.84 СК України.

При розгляді позовів заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає низка норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей, яка не є вичерпною.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За положеннями ч.1-2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2018 р." прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень;

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини в сумі 1200 гривень, суд першої інстанції виходив зі стану здоров'я та матеріального становище дитини, платника аліментів, відсутності у платника аліментів інших дітей, нової родини, та відсутності на його утриманні непрацездатних батьків. Судом першої інстанції, з урахуванням середньомісячної заробітної плати відповідача - 3416, 55 грн., розумно визначено суму стягнення аліментів у 1200 гривень.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки право вибору способу стягнення аліментів (у частці чи в твердій грошовій сумі), відповідно до ч.3 ст.181 СК України, надається виключно тому з батьків, або іншому законному представнику дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Оскільки дитина проживає разом з позивачем, то право обирати спосіб стягнення аліментів з відповідача та його змінювати надається позивачеві.

Відповідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з 09.03.2016 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною (а.с.35), тому вона має право, в порядку ч.2 ст.84 СК України на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України „Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

При цьому, як зазначено у ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати вираховується із суми, що залишається після утримання податків.

Як вбачається з довідки ПАТ «Іллічівськзовніштранс» відповідач обіймає посаду водія автотранспортного засобу і його нарахований дохід (заробітна плата) за період квітень-вересень 2017 року становить 20499,25 грн., сума податку на дохід фізичних осіб - 3545,87 грн., військовий збір - 307,49 грн. Тому сума з якої мають відраховуватись алміменти складає 42 499,25-3 545,87-307,49 = 16 645,89 грн. або в середньому 2774,32 грн. на місяць (16 645,89/6)

Загальна сума стягнення з відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років та на утримання неповнолітньої дитини, яка визначена районним судом в оскаржуваному рішенні, становить 2 200 грн. на місяць, що складає 79,3 % від суми фактичного доходу, що виплачується позивачу після утримання податків.

Такий розмір стягнення за кількома виконавчими документами перевищує обмеження у вигляді 70% доходу (заробітної плати), встановлене ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

При таких обставинах рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення на утримання дружини з 1000 грн. щомісяця до 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною 3-х років, тобто до 16.01.2019 року.

В частині розміру аліментів на дитину - 1200 грн. щомясячно до досягнення дитиною повноліття рішення слід залишити без змін.

При таких обставинах загальна сума стягнення аліментів з відповідача з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною 3-х років становить 1700 грн. на місяць (1 200+500), що складає 61,3% від доходу відповідача і таким чином узгоджується з обмеженням встановленим ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, аліменти на утримання дружини ОСОБА_4 в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку, починаючи з 17 жовтня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 18.01.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

А.П. Заїкін