СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун.№ 759/2702/17

пр.№ 2/759/358/19

14 січня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Черніченко К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4, як законного представника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. Посилається на ті підстави, що він є власником квартири АДРЕСА_2, відповідно до договору дарування від 18 червня 2001 року. В 1997 році відповідач ОСОБА_6 був зареєстрований у квартирі за згодою колишнього власника, а в 2007 році без згоди позивача у спірній кварирі також було зареєстровано ОСОБА_5, що обмежує позивача у праві розпорядження своєю власністю, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.35, 36, 41, 59), просить слухати справу без присутності представника (а.с. 26).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 18.06.2001 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С.В., ОСОБА_3 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно довідки форми №3 від 21.11.2016 в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 8).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2007 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_8 та виселено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення (а.с. 6).

Відповідно до акту від 23.11.2016, затвердженого начальником ЖЕД-9 КП «ККОЖФ» Святошинського району м. Києва, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 не проживають (а.с. 9).

Відповідно до акту від 04.01.2018, мешканців жилого будинку, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 не проживають (а.с. 61).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захисти права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З урахуванням доказів, оцінку яким надано вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, як законного представника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Визнати ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути із ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3) судові витрати по справі у розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 14.01.2019.