ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 639/462/18

Провадження № 22-ц/818/5698/19

27 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Тичкової О.Ю., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 вересня 2019 року (суддя Труханович В.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачів на його користь матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП у розмірі 77662,21 грн., розділивши вказану суму відповідно до вимог законодавства.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 жовтня 2017 року о 13-45 год. водій ОСОБА_2 в м. Харкові, керуючи автомобілем Chevrolet lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 по окружній дорозі при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Полтавський шлях, не надав переваги в русі автомобілю Toyota corolla, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який рухався по дорозі, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні ушкодження. На момент скоєння ДТП, транспортний засіб ОСОБА_2 був застрахований та відповідач мав при собі страховий поліс СК «ВУСО» № АК1311939. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.11.2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні ДТП. Позивач звернувся до СК «ВУСО» із заявою про відшкодування йому збитків. 01.11.2017 року страхова компанія виплатила позивачу грошові кошти у розмірі 27407,36 грн. На думку позивача, вказані кошти не покривають розмір його збитку, що змусило позивача звернутися до суду із позовною заявою.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку переліченими порушеннями відповідач вказує на те, що факт повного розрахунку з позивачем місця не мав, а вартість відновлюваного ремонту не була врахована судом.

Відповідач - Страхова компанія «ВУСО» скористалась правом на надання відзиву сторони по справі, у якому зазначила про законність та обґрунтованість рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 вересня 2019 року, підтвердила факт повного розрахунку з позивачем за договірними правовідносинами за результатом дорожньо-транспортної пригоди, просила суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву не скористався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сума, яка відповідає розміру оціненої шкоди, визначеної у судовій автотоварознавчій експертизі № 13105 від 04.12.2018 року має бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ, з урахуванням ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, франшизи та вже сплачених 39064,12 грн. (27407, 36 грн. + 11656, 76 грн.). Страховик повинен був відшкодувати суму у розмірі 33 802, 50 грн. (43503, 13 грн. 20% ПДВ 1000, 00 грн. франшизи). Враховуючи те, що шкода, яка підлягає відшкодуванню страховиком становить 33802,50 грн., а на рахунок позивача було переведено грошові кошти у розмірі 39064,12 грн. в якості відшкодування шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу була у повному обсязі відшкодована матеріальна шкода, завдана йому внаслідок ДТП, яка сталася 12.10.2017 року, а отже підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що 12 жовтня 2017 року о 13-45 год. водій ОСОБА_2 у м. Харкові, керуючи автомобілем Chevrolet lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 по окружній дорозі при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Полтавський шлях, не надав переваги в русі автомобілю Toyota corolla, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по дорозі, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 340 грн. Вказана постанова не була оскаржена та набрала законної сили (а.с. 11).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «СК «ВУСО» на підставі Страхового полісу № АК № 1311939, за яким страховик взяв на себе зобов`язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану страхувальником шкоду. Умовами вказаного полісу передбачена страхова сума за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого у розмірі 200 000, 00 грн., за шкоду заподіяну майну потерпілого 100 000, 00 грн., франшиза 1 000, 00 грн. (а.с. 30, 103, 104, 105).

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с. 106).

Згідно дослідження про визначення вартості матеріального збитку № С18-75 від 05.02.2018 року, який був прийняти за основу страховиком при визначенні розміру суми страхового відшкодування та його виплати, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Toyota corolla, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яке мало місце 12.10.2017 року складає 48 080,60 грн. (з ПДВ) (а.с. 110-133).

01 листопада 2017 року страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 27407, 36 грн., з урахуванням розміру франшизи 1 000, 00 грн., вказана сума була перерахована на рахунок позивача (а.с. 108, 109).

Окрім того, ПАТ «СК «ВУСО» після перегляду звіту та відшкодованої шкоди, було прийнято рішення про додаткове відшкодування шкоди у розмірі 11656, 76 грн., яка була перерахована на рахунок позивача по справі. (а.с. 247).

Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 13105 від 04.12.2018 року, проведеної експертами ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota corolla, р.н. НОМЕР_2 в результаті ДТП (12.10.2017 року), станом на момент проведення експертизи складає: 47013,16 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota corolla, р.н. НОМЕР_2 , в результаті ДТП (12.10.2017 року), станом на 12.10.2017 складає 43 503, 13 грн. (а.с. 179).

Позивач в судовому засіданні погодився із вказаним розміром збитку, завданим ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Розмір страхової виплати, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, визначається на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1311939.

При цьому страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (стаття 988 ЦК України).

П. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено зменшення страхового відшкодування на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Крім того, п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (ПДВ).

Беручи до уваги, що для визначення суми страхового відшкодування, розмір оціненої шкоди, визначений експертами ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса (43 503, 13 грн.), має бути зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ, з урахуванням ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, франшизи та вже сплачених 39 064, 12 грн. (27 407, 36 грн. + 11 656, 76 грн.), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що страховик повинен був відшкодувати суму у розмірі 33 802, 50 грн. (43 503, 13 грн. 20% ПДВ 1 000, 00 грн. франшизи).

Із матеріалів справи вбачається, що на рахунок позивача було переведено грошові кошти у розмірі 39 064, 12 грн. в якості відшкодування шкоди, тобто, позивачу була у повному обсязі відшкодована матеріальна шкода, завдана йому внаслідок ДТП, яка сталася 12.10.2017 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 24740 від 01.11.2017 року на суму 27407,36 грн. (а.с. 65, 109), а після перегляду звіту та відшкодованої шкоди, було прийнято рішення про додаткове відшкодування шкоди у розмірі 11 656, 76 грн., яка була перерахована на рахунок позивача по справі (а.с. 247).

Відомості щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин страховою компанією у повному обсязі було виконано свій обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди.

Покладення обов`язку з відшкодування матеріальних збитків на особу, відповідальність якої була застрахована, у вказаному випадку є необґрунтованим.

Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95, ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді О.Ю.Тичкова

А.І.Овсяннікова