Дата документу 22.01.2019 Справа № 311/2019/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/2019/18
Провадження №22-ц/807/667/19
Головуючий в 1-й інстанції - Сидоренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2018 року, ухвалене в м. Василівка у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» про стягнення безпідставно набутих коштів. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_4 зазначає, що 15 листопада 2017 року між ним та ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу за №0094/17, відповідно до якого сторони зобов'язались у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки Lada, модель LargusCross, 2014 року випуску на умовах попереднього договору. Згідно з пунктом 1.3 попереднього договору основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною. Згідно з пунктом 1.5 попереднього договору сторони зобов'язались укласти основний договір «21» листопада 2017 року за умови повного виконання позивачем пункту 2.1 попереднього договору. Якщо за станом на дату укладення основного договору (21.11.2017) транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладено на п'ятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобов'язується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. На виконання умов пункту 2.1 попереднього договору від 15.11.2017 року позивач здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 35000 гривень, що підтверджується квитанцією №П1117/5921096/1 ПАТ «МЕТАБАНК» від 15.11.2017 року на суму 35000 грн. 00 коп. Станом на 21.11.2017 року (передбачену попереднім договором дату укладання основного договору) основний договір між позивачем і відповідачем укладений не був, будь-яких повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу на адресу позивача від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись, що, з огляду на норми ч.3 ст.635 ЦК України, свідчить про припинення зобов'язань, встановлених попереднім договором.

Враховуючи те, що зобов'язання між позивачем і відповідачем за попереднім договором припинились на підставі ч.3 ст.635 ЦК України, грошові кошти в сумі 35000 гривень, сплачені позивачем на користь відповідача в якості авансу за попереднім договором, з огляду на положення статті 1212 ЦК України, є такими, що набуті без достатньої правової підстави (є безпідставно набутим майном) та підлягають поверненню позивачу (потерпілому). Підстава, за якою відповідачем були набуті грошові кошти, вже відпала, але по сьогоднішній день відповідач не повернув позивачу безпідставно набуті грошові кошти, і ці обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права споживача, в якому він просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» на свою користь суму безпідставно набутих коштів в розмірі 35000 (тридцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» про стягнення безпідставно набутих коштів, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що посилання суду першої інстанції на ті обставини, що дія попереднього договору ще не закінчилась, оскільки вказаний останній термін виконання обов'язків за попереднім договором до 31 грудня 2019 року, є помилковими на необґрунтованими. Кінцевою датою укладання договору за певних умов є 21.11.2017 року, а оскільки договір укладено не було відповідач без достатніх правових підстав володіє коштами апелянта.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» було укладено Попередній договір №0094/17 купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.4-6). Згідно п.п.1.1, 1.2, 1.5 попереднього договору №0094/17 сторони зобов'язалися 21 листопада 2017 року укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки Lada, модель LargusCross, 2014 року випуску, який продавець зобов'язався придбати у третіх осіб для його подальшого відчуження покупцю. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцю, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 (п'ятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення договору. В такому випадку, кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року (а.с.4,5).

Відповідно до квитанції № П17/5921096/1 від 15.11.2017 року, на виконання п.п. 2.1, 2.2 попереднього договору на підтвердження своїх дійсних намірів на укладення основного договору, позивач ОСОБА_4 вніс на розрахунковий рахунок відповідача аванс в розмірі 35000,00 гривень (а.с.7). Зазначена сума розцінюється сторонами договору як аванс за Основним договором, а при оформленні повного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму, сплачену за цим Попереднім договором (п.2.2. договору). Як вбачається з матеріалів справи до теперішнього часу основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладений.

Попередній договір між сторонами було укладено в простій письмовій формі із визначенням всіх істотних умов, а тому суд не вбачає порушення вказаних вимог Цивільного кодексу при укладанні оспорюваного попереднього договору. Суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» про стягнення безпідставно набутих коштів, слід відмовити, оскільки правові підстави для задоволення позову відсутні, так як останній термін виконання обов'язків за попередніми договорами - 31.12.2019 року, а тому права позивача не були порушені.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується виходячи з наступного.

Так встановлено, що між сторонами у справі існували правовідносини, які виникли з попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №0094/17 від 15.11.2017 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Таким чином, для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами статті 1212 ЦК України немає підстав, бо правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обв'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 570, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони за правочином не вважається безпідставним.

Оскільки у встановленому законом порядку зазначений правочин визнаний недійсним не був, виконувався сторонами, то існування між ними зобов'язальних відносин, які виникли з правочину, унеможливлює застосування до цих правовідносин норму статті 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, а зумовлює інші наслідки, передбачені для зобов'язальних правовідносин.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-100цс15 від 03 червня 2015 року.

Вказані доводи судом першої інстанції при ухваленні рішення враховані не були, хоча саме вони в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 Ці порушення норм матеріального права суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення останнім цієї справи по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення в силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_4слід задовольнити частково, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2018 року у цій справі змінити в частини правового обґрунтування відмови у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2018 року у цій справі змінити в частини правового обґрунтування відмови у задоволення позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 22 січня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков