Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 201/1631/16-ц

провадження № 61-32142св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

треті особи: Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Т. С.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року у складі судді Демидової С. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Є. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Т. С., про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її чоловік ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із: земельної ділянки площею 0,0548 га, розташованої на території садового товариства «Садівник» Новоолександрівської сільської ради; квартири АДРЕСА_1; квартири № АДРЕСА_2; квартири № АДРЕСА_3; земельної ділянки АДРЕСА_4; автомобіля «Volksvagen Passat», 2007 року випуску, номер кузова: VIN-НОМЕР_1.

Єдиним сином ОСОБА_8 є ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_5 не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8 з огляду на положення статті 1260 ЦК України.

Враховуючи вимоги статей 116, 125, 126 ЗК України та статей 1276, 1216, 1222, 1261, 328 ЦК України, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0548 га, розташованої на території садового товариства «Садівник» Новоолександрівської сільської ради, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, 1/2 частини квартири АДРЕСА_3; 1/2 частини земельної ділянки № АДРЕСА_4, та 3/4 частини автомобіля «Volksvagen Passat», 2007 року випуску, номер кузова: VIN-НОМЕР_1.

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Т. С., про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що він є сином ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відповідно до вимог статей 1220, 1222, 1258, 1261, 1276, 1267 ЦК України ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0548 га, розташованої на території садового товариства «Садівник» Новоолександрівської сільської ради, 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, 1/3 частини земельної ділянки № АДРЕСА_4, та 1/6 частини автомобіля «Volksvagen Passat», 2007 року випуску, номер кузова: VIN-НОМЕР_1.

У 2016 році ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Т. С., про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що він є сином померлого ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина на спірне майно.

Враховуючи вимоги статей 116, 125, 126 ЗК України та статей 1276, 1216, 1222, 1261, 328 ЦК України ОСОБА_6 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0548 га, розташованої на території садового товариства «Садівник» Новоолександрівської сільської ради, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, 1/2 частини квартири № АДРЕСА_2; 1/2 частини квартири АДРЕСА_3, 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_4, та 1/4 частини автомобіля «Volksvagen Passat», 2007 року випуску, номер кузова: VIN-НОМЕР_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0548 га, розташованої на території садового товариства «Садівник» Новоолександрівської сільської ради, що успадкована ОСОБА_8 після смерті його батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року; 1/3 частини квартири АДРЕСА_1; 1/3 частини квартири АДРЕСА_2; 1/3 частини квартири АДРЕСА_3; 1/3 частини земельної ділянки АДРЕСА_4; 1/6 частини автомобіля «Volksvagen Passat», 2007 року випуску, номер кузова: VIN-НОМЕР_1.

Позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на:

1/3 частини земельної ділянки площею 0,0548 га, розташованої на території садового товариства «Садівник» Новоолександрівської сільської ради, що успадкована ОСОБА_8 після смерті його батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року; 1/3 частини квартири АДРЕСА_1; 1/3 частини квартири АДРЕСА_2; 1/3 частини квартири АДРЕСА_3; 1/3 частини земельної ділянки АДРЕСА_4; 1/6 частини автомобіля «Volksvagen Passat», 2007 року випуску, номер кузова: VIN-НОМЕР_1.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на:

1/3 частини земельної ділянки площею 0,0548 га, розташованої на території садового товариства «Садівник» Новоолександрівської сільської ради, що успадкована ОСОБА_8 після смерті його батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року; 1/3 частини квартири АДРЕСА_1; 1/3 частини квартири АДРЕСА_2; 1/3 частини квартири АДРЕСА_3; 1/3 частини земельної ділянки АДРЕСА_4; 1/6 частини автомобіля «Volksvagen Passat», 2007 року випуску, номер кузова: VIN-НОМЕР_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 та у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 Тому за кожним із них необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частини спірного нерухомого майна та на 1/6 частини автомобіля «Volksvagen Passat», 2007 року випуску, номер кузова: VIN-НОМЕР_1.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_8, як єдиний спадкоємець після смерті свого батька - ОСОБА_9, ще за життя звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, після чого було заведено спадкову справу № 14/2014 року. Незважаючи на те, що ОСОБА_8 не отримав свідоцтво про спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0548 га, розташовану на території садового товариства «Садівник» Новоолександрівської сільської ради, право на цю земельну ділянку перейшло до його спадкоємців в силу вимог статті 1276 ЦК України, а тому підлягає спадкуванню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, та норми матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні цього спору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про рівність часток сторін під час спадкування, встановивши, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_8

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтями 213 та 214 ЦПК України 2004 року. Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги наявність кримінальних проваджень №№ 0002493, 0000298 та 000190, порушених за фактом пошкодження частини спадкового майна, підозрюваним за якими є ОСОБА_5, а також неодноразові погрози на адресу ОСОБА_10 та ОСОБА_4 Також судом першої інстанції не вирішено питання про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду вказаних вище кримінальних проваджень.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 зазначив, що доводи касаційної скарги не узгоджуються з фактичними обставинами справи та нормами чинного законодавства України.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 19 червня 1992 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 19 червня 1992 року серії НОМЕР_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження від 15 грудня 1992 року серії НОМЕР_5.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_11, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 20 листопада 2015 року № 4 (а. с. 61, т. 1). Рішенням Бабушкінського райвиконкому м. Дніпропетровська № 176 від 19 квітня 1996 року прізвище дитини було змінено з ІНФОРМАЦІЯ_5 на ІНФОРМАЦІЯ_5

Судами також встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме та рухоме майно у зв'язку із неподанням правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцю.

Положеннями статей 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтями 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями статті 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог процесуального законодавства України, і встановив, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 згідно з вимогами статті 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, а тому мають рівні права щодо спадкового майна.

Оскільки у встановлений законом строк спадкоємці звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали за необхідне визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за законом по 1/3 частини на: квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3; земельну ділянку № АДРЕСА_4, та по 1/6 частини автомобіля «Volksvagen Passat», 2007 року випуску, номер кузова: VIN-НОМЕР_1.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховано наявність кримінальних проваджень №№ 0002493, 0000298 та 000190, порушених за фактом завдання шкоди спадковому майну, висновків судів не спростовують, оскільки під час розгляду справи не встановлено обставин, передбачених статею 1224 ЦК України, стосовно усунення ОСОБА_12 від права на спадкування. Матеріали справи не містять відомостей щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення щодо інших спадкоємців чи спадкового майна.

Інші доводи касаційної скарги не вказують на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними до змісту апеляційної скарги ОСОБА_6 на рішення суду першої інстанції та фактично стосуються незгоди ОСОБА_6 з мотивами ухваленого судового рішення щодо визначення розміру часток сторін під час спадкування. Таким чином, аргументи ОСОБА_6 додаткового правового аналізу не потребують, оскільки були предметом апеляційного розгляду за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Крім того, у травні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_5, від імені якого діє адвокат Купарєва О.В., про закриття касаційного провадження і скасування зупинення виконання рішення суду, яка обґрунтована тим, що касаційна скарга ОСОБА_6 не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України щодо її оформлення: в касаційній скарзі не зазначено номерів засобів зв'язку учасників справи та адреси електронної пошти, а також не зазначено, в чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги; після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи те, що в заяві про закриття касаційного провадження не зазначені підставі, передбачені статтею 396 ЦПК України, підстави для її задоволення відсутні.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року було зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року.

Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, то виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_5, від імені якого діє адвокат Купарєва Олена Володимирівна, про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник