Ухвала

27 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 263/9126/16-ц

провадження № 61-23054ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників житлового будинку «Орбита» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до об`єднання співвласників житлового будинку «Орбита» (далі - ОСЖБ «Орбита») про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, посилаючись на те, що 29 червня 2016 року вона подала відповідачу пропозицію укласти договір на відшкодування витрат, пов`язаних з експлуатацією та обслуговуванням нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , направивши два екземпляра проекту договору. Проте 15 липня 2016 року вона отримала від голови ОСЖБ «Орбита» письмову відмову від укладення договору. Вважає відмову незаконною, оскільки вона є власником нежитлового приміщення, а не квартири у вказаному будинку. Після отримання проекту договору та відмови його підписати відповідач надає їй послуги, прибудинкова територія біля її приміщення прибрана, комунікації у приміщенні знаходяться у робочому стані, що з огляду на положення частини другої статті 642 Цивільного кодексу України свідчить про бажання ОСЖБ «Орбита» укласти з нею договір, але не у письмовій формі. Вона має намір отримувати якісні послуги, приймати участь в утриманні будинку, але їй в цьому відмовили. Без укладення договору вона не може здійснювати оплату та вимагати надання якісних послуг, тому її право як співвласника багатоквартирного будинку порушено. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати відмову ОСЖБ «Орбита» в укладенні договору № 1 від 29 червня 2016 року незаконною та зобов`язати ОСЖБ «Орбита» укласти договір на відшкодування витрат, пов`язаних з експлуатацією та обслуговуванням нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2017 року залишено без змін.

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку ще одну касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року з аналогічними вимогами, зазначивши в супровідному листі до неї, що вона просить прийняти уточнену касацію.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарги подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання дій ОСЖБ «Орбита» неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційні скарги та додані до них матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду заявлене ОСОБА_1 клопотання про надання їй інформації про розмір судового збору за подання касаційної скарги та реквізити банку для його сплати.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників житлового будинку «Орбита» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук