Справа №488/1839/14ц
Провадження № 22ц/812/550/19 Головуючий у 1-ї інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 5 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Гавор В.Б.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Селіщевої Л.І. в залі суду в місті Миколаєві о 13 годині 12 хвилині зі складанням його повного тексту 26 грудня 2018 року , по справі

за позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_5, ОСОБА_6,

Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації

(далі - КП ММБТІ)

про визнання незаконними та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання незаконної та скасування реєстрового запису,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, КП ММБТІ, який неодноразово доповнював, та у квітні 2018 року подав остаточне уточнення до позовної заяви, у якому просив визнати незаконними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, що видані на ім'я відповідачів 7 і 20 вересня 2010 року, а також визнати незаконним та скасувати реєстровий запис на нерухоме майно, внесений на ім'я відповідача ОСОБА_5 з підстав, передбачених статтями 391, 1301, частиною 1 статті 393 ЦК України, внаслідок порушення його права як співвласника на вільне користування та розпорядження належною йому частиною будинку.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником 45/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані у АДРЕСА_1, а відповідачі по 55/200 частин того ж будинку.

Сторони не є первісними співвласниками будинку, але набувши у подальшому право власності на відповідні його частки до них перейшли приміщення та відповідні частки земельної ділянки, якими користувалися первісні власники.

Між тим, у грудні 2013 року позивачу випадково, при розгляді іншої цивільної справи, стало відомо, що у правовстановлюючі документи на право власності відповідачів незаконно було включено належний йому сарай літ. «Р» та житловий будинок літ. «А», яким користується виключно він, замість житлової прибудови до будинку літ. «А?», якою користувалася спадкодавця ОСОБА_7.

Такий зміст виданих на ім'я відповідачів свідоцтв про право на спадщину складено на підставі свідомої фальсифікації працівниками КП ММБТІ даних щодо витягу із реєстру нерухомості.

У письмовому запереченні на позов відповідач КП ММБТІ вимоги не визнав, та просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, виходячи з того, що витяг з реєстру прав на нерухоме майно ними було видано у відповідності до пунктів 7.1, 7.9 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 7 лютого 2002 року №7/5 (далі - Тимчасове положення) та пункту 2.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127 (далі - Інструкція).

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, що видано 4 серпня 2010 року КП ММБТІ для оформлення спадщини, за своїм змістом відповідає Тимчасовому положенню, а склад переліченого у ньому нерухомого майна положенням, передбаченим Інструкцією.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення ним норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На думку апелянта суд не звернув увагу на той факт, що працівниками ММБТІ перевищені свої повноваження у зв'язку з незаконним об'єднанням житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ «А?» в один єдиний об'єкт нерухомості - житловий будинок літ. «А», який після цього незаконно внесено у свідоцтва про право на спадщину, що оспорюються.

Наголошував на тому, що вищезазначений будинок збільшився у площі, внаслідок проведеного ним переобладнання, і тому як самочинно переобладнаний об'єкт не міг бути включений до спадкового майна, право на яке набули відповідачі.

Не погодившись з вимогами апеляційної скарги, відповідачі надали відзиви, в яких вважали її доводи безпідставними, а рішення суду таким, що відповідає вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, місцевий суд виходив з того, що при видачі на ім'я відповідачів свідоцтв про право на спадщину за законом у частині переліку нерухомого майна та його частки, що належала спадкодавцю, не мало місця та відповідало вимогам Тимчасового положення та діючій на той час Інструкції.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

При вирішені справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №3806 від 26 березня 1999 року (а.с.8) належить на праві власності 45/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані у АДРЕСА_1.

Відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_6 належить відповідно по 55/200 частин житлового будинку за тією ж адресою на підставі свідоцтва про спадщину за законом, що видані 7 вересня 2010 року за №3-1044 і 20 вересня 2010 року за №4-597 (а.с.6-7, 76-141).

У кожному вищенаведеному правовстановлюючому документі сторін належна ним на праві власності частина будинку у натурі не визначена, а зазначено тільки про те, з чого складається житловий будинок в цілому.

Разом з тим, позивач ОСОБА_4, помилково вважаючи, що набув право власності на 45/100 частин житлового будинку з окремо визначеними у натурі спорудами та будівлями, в тому числі з житловим будинком літ. «А» і сараєм літ. «Р», оскільки інший співвласник проживав фактично у житловій прибудові до будинку літ. «А?» і сараєм не користувався, та дізнавшись, що у свідоцтві про право на спадщину, окрім вірно визначеної частки, що належала на праві власності іншому співвласнику, вказано вцілому тільки будинок літ. «А» зі збільшеною площею без вказівки на наявність житлової прибудови літ. «А?», посилався на порушення свого права співвласника щодо володіння та користування належним йому майном.

Між тим частиною 1 статті 356 ЦК України презюмується, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачається, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, яке може бути також поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

На відміну від виділу, за яким право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Отже, житловий будинок з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд, що розташований у АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_4 (45/100) і відповідачам ОСОБА_5 (55/200) і ОСОБА_6 (55/200). Будинок між ними реально у натурі не поділено, а тому порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, повинен визначитися між ними за їхньою згодою. У випадку поділу у натурі кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За такого посилання позивача ОСОБА_4 на незаконну вказівку житлового будинку літ. «А» і сараю літ. «Р», які є складовою частиною вцілому житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані у АДРЕСА_1, у змісті правовстановлюючих документів, що видані на ім'я відповідачів, є помилковим тлумаченням ним діючого законодавства, а твердження, що ці об'єкти належать виключно йому на праві власності до вирішення питання про припинення спільної часткової власності, не ґрунтуються на досліджених судом першої і апеляційної інстанції належних та допустимих доказах.

Також суперечливими є доводи позивача щодо проведення ним реконструкції житлового будинку зі збільшенням його площі, яка, то є на його думку самочинною, а за такого житловий будинок у частині первісної площі не повинен бути включений до витягу з реєстру та у зміст свідоцтв, а то, не є самочинною з посиланням на положення Інструкції. Але у всіх випадках позивач посилається на порушення його прав співвласника та необхідністю усунення такого порушення шляхом визнання витягу з реєстру та виданих на ім'я відповідачів свідоцтв про право на спадщину незаконними та їх скасування.

В той же час, за позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі статті 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог частини 3 статті 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб, тобто без визнання правовстановлюючих документів незаконними.

Однак існування таких перешкод у здійсненні позивачем ОСОБА_4 права користування та розпорядження належними йому 45/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 за наявності виданих та оспорених ним правовстановлюючих документів на ім'я відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судових засіданнях за допомогою належних доказів не встановлено.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правові підстави для визнання оскаржуваних витягу та свідоцтва незаконними - відсутні.

Посилання позивача та його представника у судових засіданнях на фальсифікацію працівниками КП ММБТІ переліку нерухомих об'єктів при видачі витягу із реєстру 4 серпня 2010 року та як наслідок подальшої незаконної видачі у вересні 2010 року свідоцтв про право на спадщину в частині переліку майна, досконало досліджені судом першої інстанції, який всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, застосувавши саме ті норми матеріального закону, які підлягають застосуванню в цьому випадку, дійшов справедливого висновку про відмову в задоволенні позову.

За змістом відзиву КП ММБТІ різниця у переліку майна при укладенні позивачем договору купівлі-продажу ( житловий будинок літ. «А» житлової площею 29,5кв.м. і житлова прибудова літ. «А?» житлової площею 37,5кв.м.) і при видачі витягу із реєстру та свідоцтв (житловий будинок літ. «А» загальною житловою площею 67кв.м. (29,5кв.м.+37,5кв.м.)) пов'язана із застосуванням пункту 2.2 вищенаведеної Інструкції та положень Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, зареєстрованої наказом Центрального СУ СРСР від 15 липня 1985 року за №380, незважаючи на те, що за змістом як статей 131-132 ЦК УРСР і частини 1 статті 13 Закону України «Про власність», так і статті 187 ЦК України житлова прибудова до житлового будинку не є окремим нерухомим об'єктом, так як є складовою частиною та приналежністю до головної речі - житлового будинку, реєстрація якого проводиться.

Самочинне перепланування прибудови до житлового будинку літ. «А?» та інші самочинні будівлі не були включені до переліку будівель та споруд, які вцілому містяться у свідоцтвах про право на спадщину.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального і матеріального права та немає підстав для його скасування.

Стосовно іншого змісту апеляційної скарги ОСОБА_4, то вона не містить перелік обставин, які не були з'ясовані судом та вплинули на невірне вирішення ним справи, а її доводи не впливають на обґрунтовані висновки суду, та є фактичною переоцінкою доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає зміні чи скасуванню.

В зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного змісту судового рішення.

Головуючий О.О.Ямкова

Судді С.Ю.Колосовський

О.В.Локтіонова