Провадження №6/369/330/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участю секретаря Середенка Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича про надання дозволу на примусове проникнення до домоволодіння ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року приватний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Свої вимоги приватний виконавець мотивував тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №59906199 на загальну суму стягнення з урахуванням розміру суми стягнення 9 543 800,00 грн., основної винагороди 954 380,00 грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження 144,00 грн., а всього 10 498 324,00 грн., з примусового виконання виконавчого листа №369/15995/18, виданого 06.02.2019 Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики та поруки від 11.10.2017 у розмірі 9 543 800,00 грн.. В ході виконання боржником заходів щодо добровільного виконання не вжито. Згідно з інформаційною довідкою з реєстру речових прав за боржником зареєстровано право власності на житловий будинок площею 264,8 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватний виконавець просив суд вирішити питання про надання йому дозволу на примусове проникнення до житла та володіння боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», перевірки майнового стану боржника та виявлення майна, на яке можливо звернути стягнення, при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/15995/18, виданого 06.02.2019 Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Сторони виконавчого провадження не викликалися відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України.

У зв`язку з відсутністю сторін виконавчого провадження та приватного виконавця в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали подання, з`ясувавши обставини і перевіривши їх доказами, вважає за необхідне задовольнити подання, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту, а саме, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага. Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла. У ч.ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

З огляду на ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 ч. 3 ст. 18 Закону передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

У відповідності до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. З ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.

У рішенні у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова В.В.знаходиться виконавче провадження №59906199 з примусового виконання виконавчого листа № 369/15995/18, виданого 06.02.2019 Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики та поруки від 11.10.2017 у розмірі 9 543 800,00 грн.

28.08.2019 відкрито виконавче провадження.

У поданих матеріалах містяться відомості про те, що боржнику були направлені приватним виконавцем копії всіх процесуальних документів виконавчого провадження.

28.08.2019 приватним виконавцем було надіслано виклик до ОСОБА_1 із зобов`язанням з`явитися до приватного виконавця 04.09.2019 о 14 год 00 хв.

29.08.2019 приватним виконавцем було надіслано запит до ОСОБА_1 з метою надати інформацію про належне їй майно та грошові кошти.

06.09.2019 приватним виконавцем було надіслано вимогу до ОСОБА_1 , в якій приватний виконавець вказав 12.09.2019 надати доступ до місця проживання боржника ОСОБА_1 за адресою:АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту приватного виконавця від 12.09.2019 провести опис та арешт будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не можливо, у зв`язку з тим, що 12.09.2019 боржник або його представник за вказаною адресою були відсутні. Вимога приватного виконавця не була виконана, майно для опису і арешту не представлено, доступ не надано, витребувані документи не надані.

У матеріалах виконавчого провадження та справи маються підтвердження повідомлення боржника ОСОБА_1 про час, місце та дату проведення вищевказаних виконавчих дій, а саме: направлення державним виконавцем повідомлення про виїзд та проведення опису й арешту майна.

Крім того, в поданих матеріалах знаходяться підтвердження повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Із рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.12.2018, для примусового виконання якого видано вище згаданий виконавчий лист № 369/15995/18, вбачається, що ОСОБА_1 було подано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , в якому позовні вимоги та обставини, якими він їх обґрунтовував, вона визнала, що вказує на те, що боржник знає про існування встановленого у згаданому виконавчому документі обов`язку, але до даного часу ухиляється від його виконання.

З огляду на вказане подані акти суд бере до уваги як докази ухилення боржником від виконання судового рішення.

В матеріалах подання наявна інформація, що приватним виконавцем надсилались запити до компетентних органів для виявлення доходів, вкладів, цінних паперів, транспортних засобів, земельних ділянок та іншого майна боржника ОСОБА_1 , проте у боржника наявне лише нерухоме майно, відмінне від земельних ділянок, в тому числі й домоволодіння площею 264,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проникнення до якого просить приватний виконавець, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, приватним виконавцем подано суду достатні докази того, що станом на час розгляду подання ним вичерпано всі залежні від нього засоби примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили, а саме: виконано всі дії з примусового виконання виконавчого листа, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а також надано докази повідомлення ним боржника про відкрите виконавче провадження та ухилення боржника від виконання, що унеможливлює виконання виконавчого листа іншим чином, окрім як проникнення до житла боржника.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 261, 439 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича про надання дозволу на примусове проникнення до домоволодіння ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Корольову Вадиму Вячеславовичуна примусове проникнення до житла та володіння боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», перевірки майнового стану боржника та виявлення майна, на яке можливо звернути стягнення, при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/15995/18, виданого 06.02.2019 Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Суддя Н.С. Пінкевич