13.02.2019 Провадження № 2/337/725/2019
ЄУН №337/5887/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Сушко Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1, (зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (зареєстрованої: АДРЕСА_4), про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

13.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі без поважних причин та втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі без поважних причин та втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді від 18.01.2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г., призначено підготовче судове засідання на 13.02.2019 року.

У судове засідання позивач не з'явилась, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились, надали заяву, що позовні вимоги визнають, просять справу розглянути у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у зв'язку з наступним.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.10.2006р., виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради.

За адресою квартири зареєстровано три особи: ОСОБА_1, та її доньки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Фактично за вказаною адресою ОСОБА_2 не проживає з травня 2011 року, а ОСОБА_3 з жовтня 2015р. особисті речі, що належать їм у квартирі відсутні, що підтверджується актом ОСББ «Метизник-5» від 10.12.2018р. , витрат по сплаті комунальних послуг вони не несуть, але самостійно з реєстрації за вказаною адресою не знялися. Цей факт перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні квартирою, обмежує права власника.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у випадку відсутності без поважних причин більш ніж одного року.

Враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, надавши суду відповідну заяву, суд приходить до висновку щодо зобов'язання управління Державної казначейської служби України у Хортицькому районі міста Запоріжжя, Запорізької області, повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 2 від 12.12. 2018 року.

Таким чином грошова сума у розмірі 352,40 грн. підлягає повернення позивачеві управлінням Державної казначейської служби України у Хортицькому районі міста Запоріжжя, Запорізької області, відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.317, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 5.11-13, 89, 142, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати управління Державної казначейської служби України у Хортицькому районі міста Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_1, 50 відсотків сплаченого за квитанцією № 2 від 12.12. 2018 року, що зберігається в матеріалах цивільної справи (а.с.1), судового збору, а саме в розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан