Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді Астахової О.О.

при секретарях: Якименко Т.В., Індик М.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності у спільному майні за вимогою іншого співвласника,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 з виплатою йому компенсації вартості частки квартири у розмірі 175 131,33 грн. Припинити право власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , з виплатою їй компенсації вартості частки квартири у розмірі 175 131,33 грн. Визнати за позивачем - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , батьком відповідачів по справі.

За час спільного проживання, за договором купівлі - продажу позивачем разом з померлим чоловіком була придбана квартира АДРЕСА_1 . З часу придбання квартири і по липень 2016 року ОСОБА_5 разом з чоловіком постійно проживали у вказаній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла Ѕ частина вищевказаної квартири. Інша Ѕ частина квартири належить позивачеві на праві спільної сумісної власності подружжя.

Спадкоємцями першої черги померлого ОСОБА_6 є позивач - ОСОБА_5 та його діти від попереднього шлюбу, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач з відповідачами вчасно прийняли спадщину, а тому 2/3 частини квартири належить ОСОБА_5 та по 1/6 частині квартирі належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

Вищевказана квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з загальною площею 68,1 кв.м. і складається з 3 кімнат, житловою площею 43,9 кв. м., у тому числі: 1-а кімната - 14,0 кв.м., 2-а кімната - 14 кв.м., 3-я кімната -15,6 кв.5, кухні площею - 8,5 кв.м., вбиральні (сполученої) - 2,9 кв. м., коридору - 8,7 кв.м., комори -2,1 кв.м., балкон (тераса) 08,07 кв.м.

Частка у квартирі, на яку має право кожен з відповідачів є незначною і не може бути виділена в натурі. В квадратних метрах житлової прощі частка кожного з відповідачів складає 7.3 кв.м., що є менше за визначену законодавством норму для житлової кімнати. Відповідачі у спірній квартирі ніколи не проживали та не мешкають зараз.

Крім того, річ є неподільною. Спільне володіння і користування майном є неможливим в силу напружених відносин, які склались між сторонами. А припинення права власності не завдасть їм істотної шкоди, оскільки кожен із відповідачів забезпечений житлом в якому має право власності на відповідну частку.

Оціночна вартість квартири відповідно до звіту складає 1 050 908,00 грн. Отже, вартість частки кожного відповідача по 175 131,33 грн. Дані кошти внесені на депозитний рахунок суду.

Між сторонами не досягнуто порозуміння щодо добровільного вирішення спору. А тому посилаючись на ст. 365 ЦК України позивач просить про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду від 14 листопада 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності у спільному майні за вимогою іншого співвласника. Розгляд справи проводиться в загальному позовному провадженні та призначено до підготовчого засідання. Відповідачам запропоновано подати відзив на позовну заяву в строк, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. ( а.с. 83).

04 січня 2019 року відповідачами подано відзив на позовну заяву. Зі змісту якого убачається, що відповідачі заперечують проти позову в повному обсязі. Мотивуючи тим, що ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі разом з ОСОБА_5 та померлим батьком та сплачував за комунальні послуги під час проживання. Проте після смерті батька ОСОБА_6 , ОСОБА_5 чинила перешкоди у спільному користуванні майном, що зумовило відповідне звернення відповідача до суду з позовом про усунення таких перешкод, який було задоволено.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що має двох дорослих дітей і проживати з ними разом в однокімнатній квартирі завдає багато незручностей, а тому він заперечує проти припинення права власності на належну йому частку у спірному майні, оскільки це завдасть йому істотної шкоди, порушить право власності на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Відповідач ОСОБА_3 зазначає, що має у власності ј частини квартири АДРЕСА_3 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 26,5 м.кв. У вказаній квартирі проживає вона її донька з чоловіком, дитина що створює відповідні незручності. Вона заперечує проти припинення права власності на 1/6 частини спірної квартири, оскільки має намір в ній проживати.

А відтак, відповідачі не погоджуються із твердженнями позивача, що таке припинення права власності не завдасть кожному з них істотної шкоди. Як і з тим, що їх частка у спірному майні є незначною, а спільне володіння і користування є неможливим.

З огляду на означене відповідачі просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.97-100).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено арешт на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_2 , та на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_3 . ( а.с. 95).

12 березня 2019 року ОСОБА_5 подала відповідь на відзив у якому зазначила, що ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі протягом 2 місяців. Дане проживання носило тимчасовий характер. Додатково зазначила, що після отримання свідоцтва про право власності на частки у спірній квартирі, відповідачі самовільно поміняли замок у вхідних дверях, після чого з квартири зникли цінні речі та кошти. Враховуючи те, що кожному з відповідачів, відповідно до їх часток припадає житлова площа, яка складає 7.3 кв.м., що є меншою за визначену законодавством норму для житлової площі на одну особу та враховуючи технічні характеристики квартири, виділити кожному з них окрему кімнату такої площі є неможливим, а тому спірна квартира не підлягає виділу в натурі. (а.с.187-190).

У запереченнях на відповідь на відзив відповідачі зазначили, що ОСОБА_3 також має двох дорослих дітей і в її власності знаходиться лише ј частки квартири АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат житловою площею 26,5 кв.м. Отже, в її власності знаходиться лише 6.6 кв.м. житлової площі, що менше належній їй на праві власності 7.3 кв.м у спірній квартирі. Додатково зазначили, що ОСОБА_5 має у своїй власності двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .(а.с197-199).

27.05.2019 року позивач подала заяву про зміну предмету позову, в якій просить припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 з виплатою йому компенсації вартості частки квартири у розмірі 194162,33 грн. Припинити право власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , з виплатою їй компенсації вартості частки квартири у розмірі 194162,33 грн. Визнати за позивачем - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги обгрунтовані аналагічними підставами, як при зверненні до суду із позовом. Посилаючись на звіт про оцінку вартості квартири АДРЕСА_1 , за яким така вартість є вищою, ніж при зверненні з позовом до суду, позивач збільшує розмір компенсації для виплати відповідачам у разі припинення права власності на належну їм частку у спірній квартирі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову та з урахуванням думки учасників справи закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. ( а.с. 209,210).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, якими обгрунтовується позовна заява, заява про зміну предмету позову, відповідь на відзив. З урахуванням викладених обставин просив позов задовольнити.

Відповідачі та їх представник проти позову заперечували в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відзив. У задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, відповідачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2000 року, посвідченого Державним нотаріусом першої Київської державної нотаріальної контори Ревою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 8-36 була придбана ОСОБА_6 . (а.с. 21).

ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва з позивачем ОСОБА_5 шлюбі з 09.12.1998 року. ( а.с. 17).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються дітьми ОСОБА_6 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб виданим Відділом ЗАГС Жовтневого району м. Києва від 29.04.1989 року, за яким прізвище відповідача змінено з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». (а.с. 18-20).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом держаної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Серії НОМЕР_1 . (а.с.25).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та було видано 25 січня 2018 року Державним нотаріусом десятої Київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкоємцями вказаного майна є дружина померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 - позивач ОСОБА_10 та його діти відповідачі у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за яким кожний успадкував по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем - ОСОБА_5 , право власності на 1/6 частини даної квартири за відповідачем ОСОБА_2 та 1/6 частини - за ОСОБА_3 ( а.с. 27).

Позивач звертаючись з позовом до суду просить припинити право власності відповідачів на належну їм кожному 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 з виплатою компенсації по 194 162,33 грн., та визнати за нею право власності на вказану частку, посилаючись на ст. 365 ЦК України.

Відповідно до звіту про оцінку майна наданим ПП «СВ Девелопмент» від 27 січня 2017 року ринкова вартість житлового приміщення ( квартири) загальною площею 68,10 кв.м. що розташована за адресою : АДРЕСА_6 становить 40 111 дол США, що за середнім комерційним курсом станом на дату оцінки складає 1 050 908 грн. ( а.с.40-59).

За звітом про оцінку майна наданим ТОВ «СВ Продакшн» від 19.11.2018 року ринкова вартість житлового приміщення ( квартири) загальною площею 68,10 кв.м. що розташована за адресою : АДРЕСА_6 становить 1 164 974,00 грн., що еквівалентно 43 993,00 доларів США. (а.с.220).

Позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 388 324,66 грн., що підтверджується відповідними квитанціями наявними в матеріалах справи.

За даними технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат, житловою площею 43,9 кв. м., у тому числі: 1-а кімната - 14,0 кв.м., 2-а кімната - 14 кв.м., 3-я кімната -15,6 кв.5, кухні площею - 8,5 кв.м., вбиральні (сполученої) - 2,9 кв. м., коридору - 8,7 кв.м., комори -2,1 кв.м., балкон (тераса) 08,07 кв.м. загальною площею 67,6 кв.м. ( а.с. 23).

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна ФОП ОСОБА_11 від 04.11.2019 року квартири АДРЕСА_1 за технічними показниками не може бути поділена.

Сторонами не заперечується, що між ними склалися складні відносини, і ОСОБА_5 чинить відповідачам перешкоди у проживанні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 , що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2018 року, яким позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні 1/6 часткою квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення у квартиру. Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні 1/6 часткою квартири АДРЕСА_1 та надати ключі від замків на вхідних дверях квартири.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні 1/6 часткою квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення у квартиру. Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні 1/6 часткою квартири АДРЕСА_1 та надати ключі від замків на вхідних дверях квартири. (а.с.30-35).

У відповідності до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Зазначена норма матеріального права регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

У відповідності до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

- частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

- річ є неподільною;

-спільне володіння і користування майном є неможливим;

- таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналогічна правова позиція висловлена й Верховним Судом України (справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, справа № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року, від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15), в якій роз`яснено, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Підстав для відступлення від цієї позиції суд не знаходить, така судова практика є незмінною.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на наведені норми, позивачем в ход розгляду справи мали б бути представлені належні та допустимі докази наявності підстав, які б дозволили суду задовольнити її позовні вимоги. В даному випадку такі вимоги закону виконані не були.

Позивач посилається на те, що частка відповідачів в квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільна, і спільне володіння і користування майном є неможливим, при цьому попередньо внесено вартість часток на депозитний рахунок суду. Суд критично ставиться до вищевказаних тверджень позивача.

По-перше, позивач просить припинити право власності відповідачів у спільному нерухомому майні, яке сумарно складає 1/3 такої квартири. За таких умов частка відповідачів жодним чином не може вважатися незначною.

По-друге, до суду не було представлено жодного належного доказу з приводу неможливості спільного використання співвласниками такої квартири.

Як убачається із рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2018 року, саме позивач чинить відповідачам перешкоди у користуванні та вселенні до квартири АДРЕСА_1 . А тому, твердження позивача не свідчать про неможливість спільного проживання в трикімнатній квартирі з окремими кімнатами.

Крім того, стверджуючи про неможливість спільного використання квартири, позивач вказувала, що надання будь-якої із кімнат в користування відповідачів значно збільшить їх фактичне використання квартири в порівнянні з ідеальною часткою у розмірі 1/6 квартири. В той же час суд зважає на те, що загальний розмір частки відповідачів складає 1/3 квартири, і не відрізняється від частки кімнати площею 14,0 кв.м у співвідношення до загального розміру житлової площі.

І насамперед, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження й посилання позивача на те, що припинення права відповідачів на належні їм частки в квартирі не завдасть їм значної шкоди. Так відповідачу ОСОБА_3 окрім 1/6 частини спірної квартири належить на праві часткової власності ј частини квартири АДРЕСА_3 , яка складається з 2-х кімнат житловою площею 26,5 кв. м. в тому числі 1-а кімната - 11,2 кв.м, 2-а кімната 15,3 кв.м. Загальна площа квартири 43,7 кв.м. (а.с 162-164), що підтверджується даними свідоцтва про право власності на житло виданого 23.11.2007 року Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації.

Отже, в її власності знаходиться лише 6.6 кв.м. житлової площі, що менше належній їй на праві власності 7.3 кв.м у спірній квартирі.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_7 . (а.с28).

Як убачається із матеріалів справи, у відповідача ОСОБА_2 є двоє повнолітніх дітей, які мають свої сім`ї та не забезпечені житлом, а тому проживають у квартирі АДРЕСА_7 , належній на праві власності ОСОБА_2 . За таких обставин позбавлення його права власності на 1/6 частки спірної квартири завдасть йому значної шкоди.

В ході розгляду справи позивачем не було представлено доказів на спростування такої позиції відповідача, відтак твердження, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги залишилися недоведеними, а тому не можуть бути прийняті судом.

Враховуючи, означене, суд приходить до висновку, що таке припинення права відповідачів може завдати істотної шкоди їх інтересам, та порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших і ця обставина є визначальною.

А відтак, судом не встановлено обставин, які дають достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що частка відповідачів у спільному майні є незначною, а також те, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів та їх сім`ям.

Доводи позивача про неможливість виділення належних відповідачам часток у натурі в окреме жиле приміщення не є безумовною підставою для примусового припинення права власності відповідачів на частину належної їм спірної квартири. Припинення права власності власника на відповідну частку майна допускається лише за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам, тобто завдана внаслідок припинення права шкода не буде істотною. Суд встановив істотність шкоди, яка може бути завдана відповідачам внаслідок припинення їх права власності на частку у спільному майні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 3, 16, 316, 317, 319, 321, 356, 358, 364 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності у спільному майні за вимогою іншого співвласника - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Астахова

Повний текст судового рішення складений 28.12.2019 року