Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Кривошлик І.Ю.,

заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просить: встановити юридичний факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування заяви зазначає, що з 1990 року і до засудження мешкала в с. Новоселівка, Сватовського районй Луганської області, зо підтверджується довідкою по справі № 371-Г-93. З серпня 2002 року проживає без реєстрації в с. Топчине, по вул. Б.Хмельницького, 12, Магдалинівського району, Дніпропетровської області. З 1990 року і до цього часу не виїжджала за межі України. Після відбуття покарання зверталася до Магдалинівського районного сектору ГУДМС України в Дніпропетровській області з приводу видачі паспорту громадянина України, у видачі паспорту було відмовлено та рекомендовано підтвердити факт належності до громадянства України. У звязку з чим звернулася до суду.

В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву, пославшись на обґрунтування вказані у ній.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судовому засіданні надав свої пояснення з приводу поданої заяви, зазначив, що ОСОБА_1 не видавався паспорт громадянина України, для його отримання особі необхідно підтвердити факт проживання не території України станом на 24.08.1991 року. До справи долучено копію матеріалів за зверненням ОСОБА_1

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно довідки Топчинської сільської ради Магдалинівського району від 16.05.2018 року № 129 встановлено, що ОСОБА_1, не зареєстрована, але фактичного проживає з серпня 2002 року за адресою: с. Топчине, вул. Б.Хмельницького, 12, по господарській книзі № 2 Топчинської сільської ради Магдалинівського району, Дніпропетровської області.

Згідно довідки по особовій справі № 371-Г-93 на засуджену ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Репьовка Колгоспна, Менського району, Уляновської області, росіянки, ІНФОРМАЦІЯ_3, не заміжня, не працювала, до засудження мешкала за адресою: с. Новоселівка, Сватовського р-ну, Луганської області. Засуджена 23.07.1992 року Кремінським народним судом Луганської області за ст. 81 ч. 3, 140 ч. 2, 42 КК України до 03 р. позбавлення волі х конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Заводського народного суду м. Дніпродзержинська від 09.12.1993 року переведена в колонію поселення. Початок строку: 25.02.1992 року, кінець строку: 25.02.1995 року. Прибула до установи 18.12.1993 з УВП 34 м. Дніпродзержинська. Звільнена 22.09.1994 року на підставі ст. 4 Указу Президента України від 18.08.1994 року «Про амністію».

Згідно долученої копії вироку Кремінського народного суду Луганськоїобласті від 23.07.1992 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_5, засуджено за вчинення крадіжок які мали місце в ніч на 01.08.1991 року, 08.09.1991 року, 05.02.1992 року на території с. Новоселівка, Сватовського р-ну.

Окрім того, згідно наданої інформації з Куземівської сільської ради Світівського району Луганської області від 28.12.2018 року встановлено, що на території сільської ради в с. Новоселівка була зареєстрована та проживала з 18.08.1989 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Паспортні дані: ХІІІ-ТН № 737729 виданий Канавинським РОВД м. Горький від 02.11.1982 року. ОСОБА_1, 24.09.1992 року вибула з території Куземівської сільської ради без зняття з реєстрації. На підтвердження вказаних обставин надано копії з домової та по господарських книг, в яких зазначено відомості про ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована з 18.08.1989 року, прибула на роботу до с/з «Комсомолець» доярка.

Також матеріалами справи встановлено, що засуджена ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно відбувала покарання у Збаразькій ВК-63 УДДУПВП в Тернопільській області за вироком Кременського райсуду Луганської обл.. від 30.01.1995 року за ст. 94 КК України 8 років позбавлення волі. Початок строку 01.11.1994 р., кінець строку 01.11.2002 року. Звільнена 07.08.2002 по постанові Збаразького райсуду Тернопільської області від 30.07.2002 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 3 міс. 2 дні. Вибула в с. Топчино, Магдалинівський р-н, Дніпропетровської області.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України",Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. 1 ст. 6 вказаного Закону громадянство України набувається, серед іншого, за народженням, територіальним походженням.

Згідно з пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Як вбачається з роз'яснень, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

З листа Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення вбачається, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявниці на території України.

Сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що заявник починаючи з 18.08.1989 року та до цього часу постійно проживає на території України, вказане переконання суду ґрунтується на відомостях наданих Куземівською сільською радою Сватівського району Луганської області, поясненнями заявниці, відомостями щодо засудження, періодів вчинення злочинів та строків відбування покарання, які узгоджуються з іншими доказами по справі.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України до 24.08.1991 року включно, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1- задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 13 лютого 2019 р.

Суддя А.О. Кошля