КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м. Київ

Справа № 381/3196/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року, постановлену у складі судді Ковалевської Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (борговою розпискою),

встановив:

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (борговою розпискою) та заяви про забезпечення позову передано на розгляд Печерському районному суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що підсудність, визначена ст. 28 ЦПК України є альтернативною, тобто за вибором позивача, а тому правила ч. 8 цієї статті застосовуються за виключним правом позивача. Крім того, предметом позовної заяви є стягнення заборгованості - грошових коштів за договором позики (борговою розпискою), яке не відноситься до категорії позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, передбачених ст. 30 ЦПК України.

Також вказує, що він звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з даним позовом за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , що передбачено ч.1 ст. 27 ЦПК України. Однак, суд першої інстанції, в порушення ст. 187 ЦПК України, не врахував характеру спірних правовідносин та зареєстрованого місця проживання відповідача.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, посилаючись на ч.8 ст. 28 ЦПК України, виходив з того, що предметом позову є невиконання договору позики від 30 серпня 2019 року, укладеного між сторонами (позивачем та відповідачем) в м. Києві.

Суд першої інстанції посилався на те, що разом з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики (борговою розпискою), 30.08.2019 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на нерухоме майно, що зареєстроване на праві власності за ОСОБА_3 , а саме на: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; готельно-офісний комплекс з допоміжними спорудами за літерою Б', який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; будинок за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 вартість готельно-офісного комплексу з допоміжними спорудами за літерою Б', який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , яка становить 2 455 208 гривень є найвищою та майже відповідає ціні даного позову.

Тому суд вважав, що підсудність даного позову, предметом якого є договір позики, що укладено в м. Києві та має бути визначено з урахуванням вимог до ч. 1 ст. 30 ЦПК України з урахуванням місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна, вартість якого є найвищою.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його прийнятим з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 4 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якої позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 113 000 доларів США. Відповідно до боргової розписки відповідач зобов`язався повернути суму позики до 24.07.2018 року. Однак станом на дату звернення з позовною заявою відповідач кошти не повернув. Позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , а тому враховуючи положення ст. 65 СК України, укладення відповідачем ОСОБА_2 договору позики створило обов`язки щодо його виконання і для відповідача ОСОБА_3 .

Отже, даний спір виник у зв`язку з невиконанням договору позики (боргової розписки), укладеного 4 липня 2018 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , предметом якого є грошові кошти в розмірі 113 000 доларів США.

Позивач, визначаючи підсудність даної справи, керувався загальними правилами підсудності, визначеними ч. 1 ст. 27 ЦПК України, зазначаючи адресу місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 , що територіально належить до підсудності Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України передбачено правило загальної територіальної підсудності, згідно з якою, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача. Зокрема, ч. 8 ст. 28 ЦПК України визначено, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Згідно з ч.1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

За змістом вказаної норми, місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому боржник повинен виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор повинен прийняти належне виконання. За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Дане положення встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності. Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», судам роз`яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України в редакції 2004 року, що відповідає ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, словосполучення «з приводу» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, в яких об`єктом спірного матеріального правовідношення є нерухоме майно.

З матеріалів справи встановлено, що об`єктом спірних правовідносин є грошові кошти за борговою розпискою, що не належить до нерухомого майна.

З урахуванням зазначеного та враховуючи спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що даний позов має розглядатись за загальними правилами підсудності, що визначені ст. 27 ЦПК України, оскільки заявлений не з приводу нерухомого майна, а тому підстав для застосування ст. 30 ЦПК України не вбачається.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не врахував вищевикладених положень законодавства та не звернув уваги, що позов заявлений не з приводу нерухомого майна, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для передачі справи для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року постановлена з порушенням норм процесуального права, тому існують підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.