ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2542/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарях Слаква О.О., Івашків О.В., Пугач Д.С.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

інші учасники процесу не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , про встановлення факту трудових відносин та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_3 ) за вимогами якого просив встановити факт існування трудових відносин між ним та ФОП ОСОБА_3 протягом періоду з 31.08.2015 по 02.02.2018; зобов`язати відповідача сплатити йому матеріальний збиток у загальній сумі 49 143,60 грн.; стягнути моральну шкоду у розмірі 6 000,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати. На обґрунтування позову зазначив, що він 31.08.2015 написав заяву про прийняття його на роботу у письмовому виді та надав свою трудову книжку відповідачу. Після тижневого стажування, сторони уклали договір «Про повну індивідуальну відповідальність» від 08.09.2015. Відповідно до умов договору, він займав посаду завідувача господарством в «Гостинно-ресторанному комплексі «Roman'S», ніс повну матеріальну відповідальність, виконував роботу згідно доручень посадових осіб, керувався внутрішніми положеннями суб`єкта господарювання, час роботи зазначав у табелі внутрішнього розпорядку, за що отримував щомісячні виплати та розписувався у відомості на виплату грошей. Вони з відповідачем домовились, що дія вищевказаного договору розповсюджується на весь час роботи із ввіреними працівникові матеріальними цінностями підприємства. Вказаний договір скріплений підписами сторін, а також печаткою СПД ОСОБА_3 . Таким чином, він був впевнений щодо свого офіційного працевлаштування. Отже, договором «Про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» від 08.09.2015 підтверджується, що між ним та відповідачем існували трудові відносини, які останній мав оформити належним чином. Однак, при звільненні 02.02.2018, отримавши трудову книжку від ФОП ОСОБА_3 , він виявив, що його офіційно не працевлаштовували. Подібні дії відповідача він вважає незаконними та такими, що суперечать трудовому законодавству. Він пропрацював у відповідача 2 роки та 6 місяців, виконував свої обов`язки належним чином, а у зв`язку з тим, що відповідач порушила свої обов`язки, він позбавлений страхового стажу. ФОП ОСОБА_3 жодного разу не сплачувала страхові внески за нього, адже вона навіть не повідомляла територіальні органи виконавчої влади за місцем його обліку як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Враховуючи викладене, він змушений укласти договір про добровільну участь у соціальному страхуванні за попередні періоди. Але для цього йому особисто потрібно внести оплату за ті періоди, коли він не підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Вважає, що бездіяльністю відповідача йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, а тому він був вимушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 14.06.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.06.2018 було відмовлено позивачу у забезпеченні позову у вказаній справі.

Ухвалою суду від 21.09.2018 було закрито підготовче судове провадження та призначено справу до розгляду по суті.

10.04.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання вимоги позову не визнала. Відзив обгрунтовано тим, що наведені позивачем твердження не відповідають фактичним обставинам. Між ФОП ОСОБА_3 та позивачем ніколи не існувало трудових відносин, трудовий договір між сторонами не укладався, заява про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаду завідуючого господарством не передавалася та не отримувалася відповідачем, із наказом про прийняття на роботу позивач не ознайомлювався, оскільки такого наказу не існувало, трудова книжка останнім не передавалася, відповідно і наказів про звільнення із роботи ОСОБА_1 . ФОП ОСОБА_3 не видавалося та не складалося. Інформація наведена у позовній заяві про те, що позивач виконував роботу згідно доручень посадових осіб у ФОП ОСОБА_3 є безпідставною, оскільки у ФОП ОСОБА_3 взагалі відсутні будь-які посадові особи із котрими у неї існують трудові відносини. Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 08.09.2015, який долучено позивачем до позовної заяви ФОП ОСОБА_3 не підписувався. Підпис який міститься у договорі і зазначений як підпис ФОП ОСОБА_3 належить іншій особі, що беззаперечно вбачається із візуального зрівняння підпису ОСОБА_3 у її паспорті та підпису, який міститься на копії договору. За викладених вище підстав просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та застосувати строк позовної давності.

02.05.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 08.09.2015 скріплений печаткою відповідача, що беззаперечно підтверджує укладення такого договору між сторонами. Послався на те, що відповідач вводить суд в оману, оскільки в договорі чітко зазначено про обов`язки «працівника» та «роботодавця», що підтверджує факт трудових відносин між сторонами.

13.05.2019 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому останній вказав, що договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався та відповідачем не підписувався, що підтверджується висновком експерта № 1-02/05 від 02.05.2019, який було складено на замовлення відповідача. Враховуючи викладене просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача витрати за проведення почеркознавчої експертизи в сумі 5500 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в заявах по суті справи.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на необгрунтованість та безпідставність вимог.

Суд, заслухавши виступи позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з положеннями статті 24 КЗпП України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Виходячи зі змісту статті 21 КЗпП України трудовий договір спрямований на здійснення та забезпечення трудових функцій працівника.

Згідно зі статтею 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тобто предметом трудового договору є праця людини, а предметом цивільно-правових відносин - результат такої праці.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Як стверджував позивач в судовому засіданні він написав заяву про прийняття його на роботу, передав ФОП ОСОБА_3 трудову книжку, водночас належних доказів на підтвердження вказаного до суду не надав.

Як на підставу для задоволення позову ОСОБА_1 посилався на те, що між сторонами був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 08.09.2015, який скріплений підписами сторін та печаткою відповідача.

Водночас, як вбачається з висновку експерта Український центр судових експертиз № 1-02/05 від 02.05.2019, який було складено на замовлення відповідача, підпис від імені ОСОБА_3 , електрографічне зображення в графі якого міститься у графі: «Підписи сторін Договору», навпроти рукописного запису: «СПД ОСОБА_3 » в електрофотокопії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між СПД ОСОБА_3 та працівником ОСОБА_1 від 08.09.2015 року, виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначив, що на прохання позивача допомагав йому у «Гостинно-ресторанному комплексі «Roman'S», виконував роботу, за вказівкою останнього.

При цьому, з показів вказаного свідка не вбачається, що останній був обізнаний про наявність трудових відносин між сторонами, а лише підтвердив, що інколи допомагав позивачу.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні заява позивача про прийняття його на роботу до ФОП ОСОБА_3 , трудова книжка із відповідним записом, не встановлено факту роботи за правилами внутрішнього трудового розпорядку, з визначенням робочого місця та відсутні докази виплати заробітної плати за трудовим договором, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність саме трудових відносин між сторонами у період з 31.08.2015 по 02.02.2018.

Разом з тим, не підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків в сумі 49 143,60 грн, та моральної шкоди у розмірі 6000 грн., оскільки вони є похідними від первісної вимоги, в задоволенні якої судом було відмовлено.

Відповідно положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2019 відповідач сплатила 5500 грн. за проведення почеркознавчої експертизи № 1-02/05 від 02.05.2019 згідно платіжного доручення № 198.

За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 5500 грн. судові витрати пов`язані з оплатою вартості проведення почеркознавчої експертизи.

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , про встановлення факту трудових відносин та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати за проведення експертизи в розмірі 5 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Суддя: