Провадження № 22-ц/802/54/19 Категорія: 26 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Здрилюк О. І., Русинчука М. М.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р.С.,

представника боржника - ОСОБА_1,

представника стягувача - Ліпкевича І.В.,

приватного виконавця - Клеха А. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха Анатолія Євгеновича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, обгрунтовуючи вимоги тим, що ним проводяться виконавчі дії з виконання виконавчого листа № 161/13705/15-ц, виданого 08.10.2016 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 428103 грн 55 коп. та судового збору в розмірі 3654 грн.

10.07.2018 року боржник особисто отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, однак рішення суду боржником не виконується.

У поданні зазначено, що відповідно до інформації про майновий стан боржника на запит приватного виконавця було встановлено, що ОСОБА_4 працював у ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ». З метою виконання рішення суду приватним виконавцем 19.07.2018 р. винесено постанову, копію якої направлено за місцем роботи боржника. Даним товариством із доходів боржника було стягнуто 3721, 45 грн, однак стягнення було припинено у зв'язку із звільненням ОСОБА_4 з цієї роботи.

В ході виконавчих дій та згідно з інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1.

19.07.2018 року та 08.08.2018 року приватним виконавцем здійснювався виїзд за адресою проживання боржника, однак, провести опис майна виявилося неможливим, так як двері до квартири були зачинені, а на дзвінки і стукіт у двері квартири ніхто не реагував.

Також вказано, що на виклики до державного виконавця боржник не з'являється.

Оскільки боржник ОСОБА_4 у добровільному порядку рішення суду не виконує, на виклики до приватного виконавця не з'являється, достовірно знаючи про відкрите виконавче провадження та його примусове виконання, сума заборгованості є значною, тому приватний виконавець просив вирішити питання про примусове проникнення до належного на праві власності боржнику житлового приміщення, для перевірки майнового стану боржника за місцем його проживання та складання постанови про опис і арешт виявленого майна .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року подання задоволено.

Надано приватному виконавцю виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, боржник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати цю ухвалу та ухвалити нове судове рішення - про відмову в задоволенні подання приватного виконавця.

У відзивах на апеляційну скаргу стягувач - ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просила її задовольнити.

Представник стягувача та приватний виконавець апеляційну скаргу заперечили та просили залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомленим про день та годину розгляду справи, боржник у судове засідання не з'явився і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, у тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічне положення міститься і в статті 311 ЦК України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом, виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Однак, конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Клехом А. Є. проводяться виконавчі дії з виконання виконавчого листа № 161/13705/15-ц, виданого 08.10.2016 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 428103, 55 грн та судового збору в розмірі 3654 грн.

03.07.2018 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яку боржник отримав 10.07.2018 року.

10.07.2018 року ОСОБА_4 також ознайомився з матеріалами виконавчого провадження у присутності приватного виконавця, засвідчивши це своїм записом на обкладинці виконавчого провадження.

В ході примусового виконання рішення суду було одержано частково інформацію про майновий стан боржника. Так, встановлено, що боржник працював у ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ». З метою звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника 19.07.2018 року приватним виконавцем винесено постанову, яка була направлена за місцем роботи боржника. Із зарплати боржника було стягнуто 3721 грн. 45 коп., однак стягнення було припинено у зв'язку зі звільненням ОСОБА_4 з роботи.

Для перевірки майнового стану боржника за місцем його проживання приватним виконавцем неодноразово проводились виходи за адресою боржника - АДРЕСА_1. Квартира належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, однак здійснення виконавчих дій не відбулося у зв'язку з тим, що двері ніхто не відчиняв. Дані обставини зафіксовано в актах, які складені в присутності представника стягувача,- від 19.07.2018 року та від 08.08.2018 року, а також з участю понятих - від 15.08.2018 року та від 20.09.2018 року (а.с.118-119 зворот).

Також 15.08.2018 року боржнику на адресу місця проживання приватним виконавцем направлявся виклик рекомендованим листом з вимогою прибуття до приватного виконавця і дачі пояснень щодо недопуску до квартири. Однак боржник до виконавця не з'явився.

Як пояснив у судовому засіданні приватний виконавець, він повідомляв боржнику про необхідність погашення наявної заборгованості та викликав його також і за допомогою мобільного зв'язку, оскільки йому були відомі номери телефонів боржника і його матері, однак і на попередження таким способом ОСОБА_4 також належним чином не реагував.

Доводи апеляційної скарги про те, що будь-яких повідомлень про необхідність з'явитися до приватного виконавця або щодо необхідності забезпечити доступ до житла відповідач з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував, відхиляються апеляційним судом, оскільки боржнику було відомо про відкриття виконавчого провадження, а отже він повинен був цікавитися рухом виконавчого провадження, та спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що ним у добровільному порядку було внесено кошти в розмірі 2100 грн на виконання рішення суду, а також стягнуті підприємством, на якому він попередньо працював, майже 4000 грн , не можуть слугувати вагомими підставами для задоволення апеляційної скарги з огляду на те, що відповідачем не надано суду достатньо доказів на підтвердження належного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про виконавче провадження виконавчі дії проводяться виконавцем у робочі дні, не раніше шостої і не пізніше двадцять другої години, якщо інше не передбачено цією статтею. Конкретний час проведення виконавчих дій визначається виконавцем.

Згідно з ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний:1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця;6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»).

До апеляційної скарги боржником додано копію його безстрокового трудового договору з приватним підприємцем від 28 вересня 2018 року щодо виконання ним обов'язків приймальника замовлень.

Проте, як зазначив приватний виконавець у судовому засіданні, боржник про цей факт також не повідомив виконавця.

Із наявних матеріалів вбачається, що покладені законом обов'язки щодо виконання судового рішення боржник належним чином не виконує.

Оскільки боржник не повідомляв приватного виконавця про своє місце роботи, не подавав відповідної декларації про наявне у нього майно, не виконував належним чином рішення суду в добровільному порядку, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Отже, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що дії боржника призводять до тривалого невиконання рішення суду від 11.10.2016 року, що підтверджено матеріалами справи, та з відсутності у державного виконавця можливості вчиняти всі необхідні виконавчі дії, у зв'язку із чим обґрунтовано задовольнив подання приватного виконавця і надав йому дозвіл на примусове проникнення до належної на праві власності боржнику квартири.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді