Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 202/5362/15-ц

провадження № 61-57св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року у складі судді Марченко Н. Ю. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, який фактично складається з двох квартир площею 145 кв. м та 144,7 кв. м. Між ними склався певний порядок користування будинком, зокрема позивач разом з сім'єю проживає і користується квартирою № 2, а відповідач - квартирою № 1.

Вказувала, що сторони не можуть добровільно поділити спірне майно в натурі, а відповідач не визнає право власності позивача на квартиру № 2 на АДРЕСА_1.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визначити частки у праві спільної власності на будинок АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожній; виділити їй у натурі та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 - квартиру № 2, яка складається: на першому поверсі - з житлової кімнати площею 13 кв. м, кухні площею 11,3 кв. м, гаражу площею 18 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, коридору площею 0,9 кв. м, коридору площею 5,8 кв. м, коридору площею 7,6 кв. м, сходової клітини площею 7,3 кв. м, разом на першому поверсі площею 71,5 кв. м, на другому поверсі - з житлової кімнати площею 13,2 кв. м, житлової кімнати площею 13,1 кв. м, житлової кімнати площею 21 кв. м, веранди площею 8,5 кв. м, коридору площею 17,4 кв. м, разом на другому поверсі площею 73,2 кв. м, а всього по квартирі № 2 - 144,7 кв. м, а також 1/2 частину навісу «Б», вбиральню «Г», літній душ «Д»; виділити ОСОБА_2 у натурі та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 - квартиру № 1, яка складається: на першому поверсі - з коридору площею 0,8 кв. м, коридору площею 5,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, коридору площею 7,1 кв. м, сходової клітини площею 7,9 кв. м, гаражу площею 18,8 кв. м, кухні площею 11,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, разом на першому поверсі площею 70,8 кв. м, на другому поверсі - з коридору площею 17,8 кв. м, житлової кімнати площею 21,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,4 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, веранди площею 8,6 кв. м, разом на другому поверсі - 74,2 кв. м, а всього по квартирі № 1 - 145 кв. м, а також 1/2 частину навісу «Б», вбиральні «В»; припинити право спільної власності на будинок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 05 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Визначено частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної власності на будинок АДРЕСА_1 в розмірі по 1/2 частині кожній.

Виділено ОСОБА_1 у натурі 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 у вигляді квартири № 2 загальною площею 144,7 кв. м, яка складається: на першому поверсі з житлової кімнати площею 13,4 кв. м, кухні площею 11,3 кв. м, гаражу площею 18 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, коридору площею 0,9 кв. м, коридору площею 5,8 кв. м, коридору площею 7,6 кв. м, сходової клітини площею 7,3 кв. м, а всього разом на першому поверсі площею 71,5 кв. м, на другому поверсі з житлової кімнати площею 13,2 кв. м, житлової кімнати площею 13,1 кв. м, житлової кімнати площею 21 кв. м, веранди площею 8,5 кв. м, коридору площею 17,4 кв. м, а всього разом на другому поверсі площею 73,2 кв. м, а також 1/2 частини навісу «Б», вбиральні «Г», літнього душу «Д».

Виділено ОСОБА_2 в натурі 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 у вигляді квартири № 1 загальною площею 145 кв. м, яка складається: на першому поверсі з коридору площею 0,8 кв. м, коридору площею 5,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, коридору площею 7,1 кв. м, сходової клітини площею 7,9 кв. м, гаражу площею 18 кв. м, кухні площею 11,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, а всього разом на першому поверсі площею 70,8 кв. м, на другому поверсі: з коридору площею 17,8 кв. м, житлової кімнати площею 21,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,4 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, веранди площею 8,6 кв. м, а всього разом на другому поверсі площею 74,2 кв. м, а також 1/2 частину навісу «Б», вбиральні «В».

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 2 на АДРЕСА_1 загальною площею 144,7 кв. м, яка складається: на першому поверсі з житлової кімнати площею 13,4 кв. м, кухні площею 11,3 кв. м, гаражу площею 18 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, коридору площею 0,9 кв. м, коридору площею 5,8 кв. м, коридору площею 7,6 кв. м, сходової клітини площею 7,3 кв. м, а всього разом на першому поверсі площею 71,5 кв. м, на другому поверсі: з житлової кімнати площею 13,2 кв. м, житлової кімнати площею 13,1 кв. м, житлової кімнати площею 21 кв. м, веранди площею 8,5 кв. м, коридору площею 17,4 кв. м, а всього разом на другому поверсі площею 73,2 кв. м., а також 1/2 частини навісу «Б», вбиральні «Г», літнього душу «Д».

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру № 1 на АДРЕСА_1 загальною площею 145 кв. м, яка складається: на першому поверсі з коридору площею 0,8 кв. м, коридору площею 5,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, коридору площею 7,1 кв. м, сходової клітини площею 7,9 кв. м, гаражу площею 18 кв. м, кухні площею 11,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, а всього разом на першому поверсі площею 70,8 кв. м, на другому поверсі з коридору площею 17,8 кв. м, житлової кімнати площею 21,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,4 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, веранди площею 8,6 кв. м, а всього разом на другому поверсі площею 74,2 кв. м, а також 1/2 частину навісу «Б», вбиральні «В».

Припинено право спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторонам у справі на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1, який складається з двох квартир. Позивач є учасником спільної сумісної власності та відповідно до закону має право на виділ у натурі своєї частки з майна, що знаходиться у спільній сумісній власності. При цьому слід вважати рівними частки сторін у праві власності на майно, оскільки не встановлено інше. Визначений позивачем варіант виділу в натурі її частки в спільному майні не порушує прав сторін, відповідає розміру їх часток у праві власності, а також порядку користування житловим будинком, який фактично встановився між сторонами.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов задоволено, проте при його ухвалені судом не вирішено питання про судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, не з'ясував, чи не стосується вирішення даного позову безпосередньо прав та інтересів інших осіб, які повинні були бути залучені до участі у справі, чи не порушуються при задоволенні позову їх права та інтереси, зокрема ОСОБА_3

Так, у квітні 2015 року, тобто до подачі цього позову (19 червня 2015 року), ОСОБА_3 звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про поділ спадкового майна, а саме 1/6 частини спірного житлового будинку.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року рішення апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала касаційного суду мотивована тим, що висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позову з підстав того, що до участі у справі не залучено ОСОБА_3, дочку померлого ОСОБА_4, є передчасними, оскільки власниками будинку за наявними у справі документами є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по 1/2 частині). Суд апеляційної інстанції не встановив права власності ОСОБА_3 на частку у спірному житловому будинку та не вказав, які її права порушені рішенням місцевого суду.

При цьому апеляційний суд не врахував, що розгляд у суді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі може бути підставою для зупинення провадження у справі, а не підставою для скасування рішення суду, оскільки на час ухвалення цього рішення питання про права та обов'язки ОСОБА_3 не вирішувалось.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішенням місцевого суду порушуються права та обов'язки ОСОБА_3, тому склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший.

Проте, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі ОСОБА_3

Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/8 частину спірного будинку, то рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року підлягає скасуванню з подальшою відмовою у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які його побудували на земельній ділянці, що належала їхнім батькам. У подальшому земельна ділянка поділена між сторонами, вони отримали державні акти на землю. Квартиру № 2 у спірному домоволодінні побудовано позивачем та її чоловіком, а квартиру № 1 - відповідачем та її чоловіком ОСОБА_4, який на час розгляду справи помер.

Суди першої та апеляційної інстанції не правильно застосували норми статей 321, 364, 370 ЦК України.

Так, рішенням у справі № 202/3800/15-ц визнано за ОСОБА_3 (дочкою ОСОБА_2) право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 - право власності на 3/8 частини вказаного майна.

При цьому рішення місцевого суду у цій справі спірний будинок між сторонами поділено порівну - по 1/2 частині. Суд першої інстанції не залучив до участі у справі як відповідача ОСОБА_3, тобто не визначився зі складом сторін у справі.

Апеляційний суд не усунув допущених судом першої інстанції недоліків та не розглянув заявлений позивачем спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права, залишив поза увагою, що порушені права позивача підлягають захисту відповідно до закону.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 лютого 2018 справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 18 лютого 1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво нового двоквартирного будинку на АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної ради міста Дніпропетровська від 28 серпня 1998 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформлено право власності на житловий будинок за вказаною адресою та видано свідоцтво про право власності.

Суди встановили, що будівництво будинку відбувалось з визначенням для кожної із сторін окремої квартири відповідно до плану забудови і кожна з цих квартир має свою частку, які є рівними.

Суди також встановили, що кожна із сторін у цій справі на час будівництва та отримання свідоцтва про право власності на спірний будинок, перебували у зареєстрованому шлюбі, мешкали за різними адресами.

ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 30 жовтня 2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружині ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_3

У квітні 2015 року, тобто до подачі цього позову (19 червня 2015 року), ОСОБА_3 звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про поділ спадкового майна.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 визнала позовні вимоги, але не вказала про те, що на частину спірного будинку заявлені вимоги донькою ОСОБА_4 - ОСОБА_3

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частини будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення місцевого та апеляційного судів повністю не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, яким за позивачем визнано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, судовими рішеннями у справі № 202/3800/15-ц встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 15 вересня 1998 року житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної ради міста Дніпропетровська від 18 лютого 1994 року змінено межі земельної ділянки АДРЕСА_2, залишено у користуванні ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 687 кв. м, за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 закріплено 200 кв. м з наданням останнім дозволу на будівництво жилого будинку.

Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної ради міста Дніпропетровська від 28 серпня 1998 року затверджено акт приймання в експлуатацію двоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 та вирішено оформити право власності на нього за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із закріпленням земельної ділянки площею 360 кв. м.

Відповідно до технічного паспорту, складеного 19 травня 1998 року, двоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 складається з двох квартир загальною площею 272,6 кв. м, житловою площею 121,8 кв. м, а домоволодіння - з навісу «Б», вбиральні «В» та інших споруд «1-10, І» 1997 року побудови.

За інформацією Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згідно з технічним паспортом, складеним 10 серпня 2015 року, домоволодіння АДРЕСА_1 складається з двоквартирного житлового будинку з ганками, навісу «Б», вбиральні «В» - 1997 року побудови та вбиральні «Г», літнього душу «Д» - 2010 року побудови та інших споруд «1-10, І».

Вказаними судовими рішеннями у справі № 202/3800/15-ц також встановлено, що будівництво 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 було здійснено ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_4, а також визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на цю частину будинку в порядку спадкування, тобто по 1/8 частині та 3/8 частин відповідно.

Отже, судовими рішеннями у справі № 202/3800/15-ц не вирішувалося питання щодо належного ОСОБА_1 майна - 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 не порушує права та інтереси ОСОБА_3, проте апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув, не вирішив заявлені позивачем вимоги у визначений законом спосіб, тому дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантоване право кожному на справедливий розгляд його справи судом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, проте апеляційний суд фактично усунувся від вирішення справи по суті, відповідно, не ухвалив законного рішення у межах заявлених вимог.

Спірний будинок складається з двох квартир, одна з яких була предметом спору в справі № 202/3800/15-ц, інша квартира побудована ОСОБА_1

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виділення ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 у вигляді квартири № 2, оскільки це майно побудоване позивачем та зареєстроване у визначений законом спосіб.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов правильного висновку про неможливість виділення ОСОБА_2 іншої 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 у вигляді квартири № 1, оскільки це майно вже було предметом поділу в судовому порядку та рішенням суду, яке набрало законної сили, воно поділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 413 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про виділення ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 у вигляді квартири № 2,а також про припинення спільної власності сторін на це домоволодіння, ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому вказане рішення в указаній частині на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду в цій частині - скасувати.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виділення ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на іншу 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 у вигляді квартири № 1 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказане рішення в цій частині відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду у вказаній частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1:

про визначення частки ОСОБА_1 у праві спільної власності на будинок АДРЕСА_1 в розмірі 1/2 частини;

про виділення ОСОБА_1 у натурі 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 у вигляді квартири № 2 загальною площею 144,7 кв. м, яка складається: на першому поверсі з житлової кімнати площею 13,4 кв. м, кухні площею 11,3 кв. м, гаражу площею 18 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, коридору площею 0,9 кв. м, коридору площею 5,8 кв. м, коридору площею 7,6 кв. м, сходової клітини площею 7,3 кв. м, а всього разом на першому поверсі площею 71,5 кв. м, на другому поверсі з житлової кімнати площею 13,2 кв. м, житлової кімнати площею 13,1 кв. м, житлової кімнати площею 21 кв. м, веранди площею 8,5 кв. м, коридору площею 17,4 кв. м, а всього разом на другому поверсі площею 73,2 кв. м, а також 1/2 частини навісу «Б», вбиральні «Г», літнього душу «Д»;

про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру № 2 на АДРЕСА_1 загальною площею 144,7 кв. м, яка складається: на першому поверсі з житлової кімнати площею 13,4 кв. м, кухні площею 11,3 кв. м, гаражу площею 18 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, коридору площею 0,9 кв. м, коридору площею 5,8 кв. м, коридору площею 7,6 кв. м, сходової клітини площею 7,3 кв. м, а всього разом на першому поверсі площею 71,5 кв. м, на другому поверсі: з житлової кімнати площею 13,2 кв. м, житлової кімнати площею 13,1 кв. м, житлової кімнати площею 21 кв. м, веранди площею 8,5 кв. м, коридору площею 17,4 кв. м, а всього разом на другому поверсі площею 73,2 кв. м., а також 1/2 частини навісу «Б», вбиральні «Г», літнього душу «Д»;

про припинення права спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння по АДРЕСА_1, рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року в частині задоволення вказаних вимог залишити в силі.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року про скасування рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1:

про визначення частки ОСОБА_2 у праві спільної власності на будинок АДРЕСА_1 в розмірі 1/2 частини;

про виділення ОСОБА_2 в натурі 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 у вигляді квартири № 1 загальною площею 145 кв. м, яка складається: на першому поверсі з коридору площею 0,8 кв. м, коридору площею 5,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, коридору площею 7,1 кв. м, сходової клітини площею 7,9 кв. м, гаражу площею 18 кв. м, кухні площею 11,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, а всього разом на першому поверсі площею 70,8 кв. м, на другому поверсі: з коридору площею 17,8 кв. м, житлової кімнати площею 21,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,4 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, веранди площею 8,6 кв. м, а всього разом на другому поверсі площею 74,2 кв. м, а також 1/2 частину навісу «Б», вбиральні «В»;

про визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру № 1 на АДРЕСА_1 загальною площею 145 кв. м, яка складається: на першому поверсі з коридору площею 0,8 кв. м, коридору площею 5,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, котельні площею 3,8 кв. м, коридору площею 7,1 кв. м, сходової клітини площею 7,9 кв. м, гаражу площею 18 кв. м, кухні площею 11,4 кв. м, туалету площею 1 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, а всього разом на першому поверсі площею 70,8 кв. м, на другому поверсі з коридору площею 17,8 кв. м, житлової кімнати площею 21,1 кв. м, житлової кімнати площею 13,4 кв. м, житлової кімнати площею 13,3 кв. м, веранди площею 8,6 кв. м, а всього разом на другому поверсі площею 74,2 кв. м, а також 1/2 частину навісу «Б», вбиральні «В», залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

В. М.Сімоненко

І. М.Фаловська