ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/17526/13-ц

Провадження № 22-ц/818/276/19

24 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 24 вересня 2015 року у складі судді Єлізарова І.Є., -

у с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 41 511 грн. 74 коп.

Позов мотивовано тим, що 05.06.2008 між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (надалі ТОВ «ПростоФінанс») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7 (надалі Договір). Відповідно до умов Договору ТОВ «Простофінанс» надало відповідачу кредит в сумі 56 600 гривен, а відповідач зобов'язався погасити отриманий кредит та відсотки в термін до 10.06.2013. За договором купівлі-продажу кредитного портфелю -договір відступлення від 18.05.2012 року ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні Ініціативи» своє право вимоги за Договром. Оскільки відповідач ухиляється від виконаання умов Договору, своєчасно позичені кошти не повернув, позивач змушений був звернутися до суду. Станом на 10.09.2013 заборгованість ОСОБА_1 за Договором склала 41 511 грн. 74 коп. та складається із заборгованості: - по кредиту у розмірі 30 166 грн. 21 коп., - по відсоткам у розмірі 8 065 грн. 27 коп., - за комісією у розмірі 1 443 грн. 30 коп. та штрафу в розмірі 1 836 грн. 96 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 7 від 05.06.2008 року в сумі 41 511 гривен 74 копійок та судовий збір у розмірі 415 грн. 12 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач надав належні та допустимі докази невиконання відповідачем умов кредитного договору, що відповідно до ст.ст. 526,610, 611, 625, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) є підставою для стягнення з останнього заборгованості за Договором.

Не погодившись з зазначеним рішенням 15.08.2018 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає вимогам закону. ОСОБА_1 не був повідомлений про умови, порядок та графік проведення розрахунків за Договором, про розмір плати за послугу, що йому надавалася. ТОВ « ПростоФінанс» за 5 років не виконало рішення Московського районного суду від 14.08.2013 року про зобов'язання надати ОСОБА_1 для ознайомлення примірник договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 18 травня 2013 року. Крім цього, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, тобто майже через 4 роки після початку виникнення заборгованості. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним тому, що не містить чіткого розрахунку неустойки. З розрахунку не зрозуміло як саме нараховувалась неустойка та яка ставка НБУ при цьому бралася. Оскільки в супереч вимог Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 перед укладенням Договору не був повідомлений про кредитні умови тощо, апелянт вважає, що ТОВ здійснювало нечесну підприємницьку діяльність і тому укладений між сторонами Договір є недійсним.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 05.06.2008 року між ТОВ «Простофінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7 (а.с. 5 - 7)). Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «Простофінанс» надало відповідачу кредит в розмірі 56 600 гривен , а відповідач зобов'язався погасити отриманий кредит та відсотки в строк до 10.06.2013 року. Кредит повинен був повертатися частинами щомісячно відповідно до Графіку платежів (Додатку № 1) до Договору (а.с. 8).

18.05.2012 між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю ( а.с. 12 - 16). За умовами зазначеного договору ТОВ «Кредитні Ініціативи» придбало у ТОВ «ПростоФінанс» право вимоги за Договором з ОСОБА_1 (а.с. 19).

Суд першої інстанції вважав доведеним факт ухилення відповідача від виконання умов Договору щодо внесення щомісячних платежів з метою повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії за надання та управління кредитом і правильно керувався положеннями ст.ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України, що регулюють поняття та порядок виконання кредитного договору, та положеннями ст.ст. 526,610,611 ЦК України, що регулюють порядок виконання зобов'язань за договором і встановлюють наслідки їх порушення.

Наданим позивачем розрахунком заборгованості за Договором (надалі Розрахунок) підтверджується, що розмір заборгованості відповідача станом на 10.09.2013 року складає 41 511 грн. 74 коп., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 30166 грн. 21 коп., заборгованості по відсоткам у розмірі 8 065 грн. 27 коп., заборгованості за комісією у розмірі 1 443 грн. 30 коп. та заборгованості зі штрафу в розмірі 1 836 грн. 96 коп. (а.с. 20).

Зазначене свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 умов Договору, що відповідно до ст. 1054 ЦК України надає право позивачу вимагати повернення суми боргу.

Доводи апеляційної скарги наданого позивачем розрахунку не спростовують. Так, апелянт посилається на безпідставне та незрозуміле нарахування пені за невиконання умов Договору, проте як вбачається зі змісту Розрахунку, нарахування по пені за Договором не проводилося. У графі: «по пені» зазначено нуль гривень нуль копійок.

Не є обґрунтованими посилання апелянта на нечесну підприємницьку діяльність з боку ТОВ «ПростоФінанс», оскільки до матеріалів справи додані копії Договору, Графіку платежів, анкети клієнта, що підписані особисто ОСОБА_1 Зазначені документи містять вичерпану інформацію з приводу наданих відповідачу фінансових послуг.

Доводи апелянта про невиконання ТОВ вимог рішення суду від 14.08.2013 року про зобов'язання ТОВ «ПростоФінанс» надати ОСОБА_1 копії договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного з ТОВ «Кредитні ініціативи» від 18.05.2012 року, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_1 не довів відсутності можливості виконувати зобов'язання за Договором відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доводи апелянта щодо неможливості виконати умови Договору та повернути кошти внаслідок неповідомлення йому з боку кредитора нових реквізитів для оплати висновків суду першої інстанції не спростовують. Доказів того, що ОСОБА_1 звертався до позивача з приводу повернення грошових коштів, матеріали справи не містять.

Крім того, у ч.ч.1, 2 ст.537 ЦК України унормовано, що боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Порядок прийняття у депозит грошових коштів визначено главою 21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

В матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували дійсний намір відповідача реально і вчасно виконати зобов'язання, в тому числі у спосіб внесення боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

Відсутність у відповідача даних про нового кредитора за Договором не перешкоджали йому сплачувати борг шляхом внесення відповідних сум у депозит нотаріусу, як це передбачено ст. 537 ЦК України. Тому доводи скарги щодо прострочення кредитора та відсутності вини боржника в невиконанні своїх зобов'язань за договорами позики є безпідставними і відхиляються колегією суддів.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за Договором ухвалювалося 27 січня 2014 року (а.с. 36 - 37). У травні 2014 року представник відповідача - ОСОБА_2 частково ознайомилася з матеріалами дійсної цивільної справи та отримала копію рішення (а.с. 44). Зі змісту заяви ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного рішення суду вбачається, що влітку 2012 року на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення ТОВ «ПростоФінанс» (вих. № 9518 - 17225 від 05.07.2012 року) про те, що всі платежі за Договором він має здійснювати на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». В матеріалах дійсної цивільної справи знаходиться копія договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 18.05.2012, витяг з Додатку № 1 цього договору (а.с. 12 - 19) та копія письмової вимоги ТОВ « Кредитні ініціативи» № ПФ/ДВ/65 від 21.10.2013 року до ОСОБА_1 про досудове врегулювання спору, а саме виконання зобов'язань за Договором і сплати заборгованості у сумі 41 511 грн. 74 коп. ( а.с. 22). Зазначене повідомлення направлялося на адресу ОСОБА_1 21.10.2013 року, що підтверджується копією реєстру поштових відправлень з відбитком поштового відділення та копії квитанції про оплату за їх відпревлення ( а.с. 23).

За таких обставин у суду першої та апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про порушення прав відповідача, як споживача фінансових послуг. Доводи апеляційної скарги в цій частині не є обґрунтованими.

Апелянтом також не доведено пропуск ТОВ «Кредитні ініціативи» строку позовної давності на захист порушеного права за Договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за Договором ОСОБА_1 здійснив 05.06.2012 року (а.с. 21), а з позовом ТОВ звернулося 04 листопада 2013 року (а.с. 1), тобто у межах строку позовної давності.

Укладений між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 Договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку. Тому незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення суду належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний