ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 326/6039/15-ц

провадження № 61-24334св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Саєнко Мариною Ігорівною, на рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Білоконь О. В., та касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану її представником Мандиком Вадимом Анатолійовичем, на рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 23 квітня 2007 року Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 100 000 доларів США зі сплатою 13% річних на строк до 23 квітня 2017 року. Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 обумовлену договором суму кредиту.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання споживчого кредиту на 10 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 24 933,11 доларів США та пеня у розмірі 28 450,69 грн, з яких: 24 584,54 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7 085,20 доларів США за період з 24 листопада 2014 року до 10 серпня 2015 року; 348,57 доларів США - заборгованість за процентами за період з 1 липня 2015 року до 31 липня 2015 року; 28 411,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 27 вересня 2014 року до 10 серпня 2015 року та 38,80 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 27 вересня 2014 року до 10 серпня 2015 року.

З наведених підстав ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у вказаному розмірі.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач продовжує виконувати свої обов`язки перед кредитором, що підтверджується квитанціями про сплату заборгованості, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів наявності заборгованості, що не дає можливості належним чином перевірити дійсну заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтовані та відмовив у їх задоволенні.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 квітня 2007 року у розмірі 13 227,23 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) на 10 серпня 2015 року становить 278 960,72 грн, та пеню у розмірі 28 450,69 грн, а також судовий збір у розмірі 4 255,72 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд вказав, що та обставина, що відповідач продовжує сплачувати кошти за договором, не позбавляє позивача права, передбаченого законом та умовами договору, на дострокове повернення всієї суми кредиту у разі прострочення позичальником повернення чергової частини платежів.

Разом з цим, апеляційний суд встановив, що сума нарахованих та заявлених до стягнення процентів за кредитом не відповідає умовам договору кредиту, зокрема, проценти нараховані за збільшеною ставкою, про що банк належно не повідомив позичальника. Провівши власний перерахунок процентів за ставкою, визначеною договором, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не має заборгованості за процентами на час звернення банку з позовом до суду і має переплату у розмірі 152,78 доларів США, яка підлягає врахуванню при визначені загальної суми заборгованості за кредитним договором.

Також апеляційним судом враховано, що відповідач здійснила часткове погашення заборгованості за кредитом, що підтверджується квитанціями, наявними у матеріалах справи, і зменшив суму заборгованості за кредитом, заявлену до стягнення, на суму погашення та на суму переплати за процентами, яка всього становить 11357,23 доларів США.

Враховуючи вказані обставини, а також неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 23 квітня 2017 року у розмірі 13 227,23 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 10 серпня 2015 року становить 278 960,72 грн, та пені у розмірі 28 450,69 грн, частково задовольнивши позов ПАТ «УкрСиббанк».

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У квітні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суд з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просило рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та направити в цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ПАТ «УкрСиббанк» вважає, що рішення суду апеляційної інстанції у частині відмови у позові ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що умовами договору кредитування передбачено його право на збільшення розміру процентної ставки за кредитом і листом від 22 лютого 2008 року він повідомив позичальника про зміну розміру ставки у разі прострочення платежу за кредитним договором. Позичальник здійснювала погашення заборгованості з урахуванням збільшеної процентної ставки, що свідчить про її згоду на підвищення такої ставки, тому рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні процентів з урахуванням збільшеної процентної ставки є незаконним.

Зазначив, що апеляційним судом не врахована встановлена договором черговість зарахування платежів. Оскільки боржник продовжує неналежно виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, протягом розгляду справи в судах банк продовжує нараховувати проценти; суми погашення заборгованості, які надійшли від позичальника, неправомірно судом апеляційної інстанції зараховані до основної заборгованості, так як такі суми частково зараховані банком у порядку черговості на погашення зобов`язань позичальника зі сплати процентів за користування кредитом. Вважає помилковим зарахування апеляційним судом коштів, внесених у національній валюті, у погашення заборгованості, тому що вони внесені для поповнення поточного рахунку відповідача і відповідні квитанції доказом не є.

Крім того, банк зазначає про те, що валюта виконання зобов`язання за кредитним договором визначена у доларах США, таке зобов`язання підлягає виконанню у визначеній валюті, тому суд апеляційної інстанції неправомірно зазначив суму у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент звернення позивача з позовом.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Саєнко М. І., звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року скасувати у частині задоволених позовних вимог та залишити в силі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. А рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим.

Заявник вважає, що судом апеляційної інстанції помилково визнано за банком право вимогати дострокового стягнення заборгованості за договором кредитування, оскільки вона не отримувала від банку вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Також не може вважатись належно доведеним розмір її заборгованості перед банком, який не надав первинних документів, що підтверджують таку заборгованість.

Крім того, вона продовжує виконувати свої зобов`язання перед банком, тому висновок суду апеляційної інстанції про неналежне виконання нею зобов`язань за договором кредитування є необґрунтованим.

Враховуючи те, що банк не подавав заяву про зменшення позовних вимог з урахуванням суми погашення, суд апеляційної інстанції, на думку заявника, неправомірно самостійно зменшив суму стягнення, тоді як мав відмовити у задоволенні позову, оскільки подані позивачем документи не підтверджують дійсний розмір заборгованості.

Матеріали справи містять докази, що вона є інвалідом ІІ групи та відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати, тому рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з неї судового збору є незаконним.

Позиція інших учасників справи

У червні 2017 року від відповідача надійшло заперечення на касаційну скаргу, подану ПАТ «УкрСиббанк», де вона вказує на те, що суд апеляційної інстанції правомірно відмовив банку у стягненні процентів та здійснив перерахунок за процентною ставкою, вказаною у договорі, оскільки банк не виконав обов`язку щодо належного її повідомлення про підвищення процентної ставки. Посилання банку на погодження позичальником зміни процентної ставки шляхом сплати заборгованості, зокрема, за збільшеними процентами, є необґрунтованим, оскільки сплачені суми за кредитним договором банк розподіляє самостійно і про зарахування процентів за підвищеною процентною ставкою їй відомо не було. Також банк, на думку відповідача, не може посилатись на неврахування судом апеляційної інстанції черговості погашення платежів під час зменшення суми боргу за основним зобов`язанням, оскільки банк не подавав заяву про зміну розміру позовних вимог, що свідчить про його недобросовісність та вказує на недоведеність позивачем розміру заборгованості, яка заявлена до стягнення.

Грошовою одиницею України є гривня, тому суд апеляційної інстанції правомірно визначив у резолютивній частині рішення еквівалент суми стягнення у гривні і доводи касаційної скарги позивача у цій частині також вважає необґрунтованими.

Заперечення від банку на касаційну скаргу, подану відповідачем, до суду касаційної інстанції не надходили.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та зупинено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 23 квітня 2007 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 100 000 доларів США зі сплатою 13% річних на строк до 23 квітня 2017 року.

Згідно з пунктом 1.2.2 договору позичальник зобов`язалася повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору.

Відповідно до положень пунктів 1.3.3, 1.3.4 договору нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору. Строк сплати процентів з 10 до 25 числа включно кожного місяця.

Наслідком порушення боржником зобов`язання є виникнення у нього обов`язку зі сплати неустойки (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до пункту 4.1 договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню у порядку, передбаченому цим договором.

У пункті 6.1.2 договору сторони, керуючись статтями 525, 611 ЦК України,погодили, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно з пунктом 1.2.2 договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту й повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту на 10 серпня 2015 року утворилась заборгованість, на підставі якої банк надав розрахунок.

Апеляційним судом з наданого банком розрахунку встановлено, що, починаючи з квітня 2008 року та до часу звернення ПАТ «УкрСиббанк» з позовом до суду, ОСОБА_1 систематично допускала прострочення сплати щомісячних чергових платежів за договором про надання споживчого кредиту. Вказані обставини відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

18 червня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» поштою направило відповідача вимогу від 16 червня 2016 року про усунення порушень договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання вимоги, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень.

Відповідно до пункту 1.3.2 договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених частиною першою пункту 5.2 договору.

Згідно з пунктом 5.2 договору сторони погодили, що банк згідно з умовами пункту 1.3.2 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі: а) порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього договору та (або) умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором); б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання позичальником кредитної дисципліни (зокрема, своєчасного погашення заборгованості та (або) виконання інших зобов`язань позичальника за цим договором; в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та (або) кредитами, або зміни в грошово-кредитній політиці Національного банку України (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж, на 5% порівняно з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ); та (або) підвищення ставки на три відсоткові пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною першою пункту 5.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку,

- банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою на адресу позичальника відповідного рекомендованого листа;

- такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

Суд апеляційної інстанції з розрахунку заборгованості встановив, що ПАТ «УкрСиббанк», починаючи з травня 2008 року, систематично збільшувало розмір процентної ставки і поступово збільшило її з 13 % річних до 26 % річних.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ПАТ «УкрСиббанк» у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору повідомляло ОСОБА_1 про встановлення нової процентної ставки у розмірі 26% у порядку, визначеному пунктом 5.2 договору.

Посилання представника на те, що 26 лютого 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» направило на адресу відповідача рекомендований лист від 22 лютого 2008 року № 2375, в якому повідомило про те, що у випадку прострочення платежу за кредитним договором банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу нараховуватиме на прострочену суму підвищені проценти, не підтверджують правильність дій банку, оскільки вказаний лист не свідчить про належне повідомлення банком позичальника перед кожним збільшенням розміру процентної ставки до 26% та дати початку дії такої ставки у порядку, передбаченому пунктом 5.2 договору.

Враховуючи встановлене апеляційним судом неналежне повідомлення позичальника про зміну розміру процентної ставки, судом визначено, що згідно з розрахунком, здійсненим із застосуванням процентної ставки у розмірі 13% річних, та здійснених відповідачем платежів за процентами, на 10 серпня 2015 року у відповідача відсутня заборгованість за процентами та наявна їх переплата у розмірі 152,78 доларів США, яка підлягає врахуванню при визначені загальної суми заборгованості за кредитним договором.

Також апеляційним судом встановлено і не заперечено представником позивача, що після 10 серпня 2015 року ОСОБА_1 частково погашала заборгованість за кредитним договором, а саме 25 серпня 2016 року сплатила 210 000 грн, що на день сплати еквівалентно 8 298,58 доларів США, 26 серпня 2016 року сплатила 32 000 грн, що на день сплати еквівалентно 1 263,36 доларів США, а 6 вересня 2016 року - 44 000 грн, що на день сплати еквівалентно 1 642,59 доларів США. Вказані обставини підтверджуються квитанцією № 94 від 25 серпня 2016 року, квитанцією № 85 від 26 серпня 2016 року, квитанцією № 22 від 6 вересня 2016 року.

Отже, загальна сума, яка має бути врахована при визначені розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 11 357,23 доларів США (152,78 + 8298,599 + 1263,36 + 1642,59).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційних скарг і відзиву на касаційну скаргу позивача, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами попередніх інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що банком надані кредитні кошти ОСОБА_1 у розмірі, встановленому договором, а саме 100 000 доларів США.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У пункті 6.1.2 договору сторони, керуючись статтями 525, 611 ЦК України,погодили, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно з пунктом 1.2.2 договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту й повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Судом апеляційної інстанції з доданого до позову розрахунку заборгованості встановлено, що, починаючи з квітня 2008 року, та до часу звернення ПАТ «УкрСиббанк» з позовом до суду, ОСОБА_1 систематично допускала прострочення сплати щомісячних чергових платежів за договором про надання споживчого кредиту.

18 червня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» поштою направило відповідачу вимогу від 16 червня 2016 року про усунення порушень договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання вимоги, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень.

Враховуючи вказані обставини, положення законодавства та умови договору, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що банк має право вимагати від боржника дострокового виконання зобов`язання.

Касаційний суд відхиляє посилання відповідача на відсутність у банка права вимагати дострокового повернення кредиту з підстав подальшого виконання боржником своїх зобов`язань за договором з огляду на те, що на час звернення банку до суду з позовом існував факт порушення боржником зобов`язань за договором і банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до пункту 1.3.2 договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених частиною першою пункту 5.2 договору.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ПАТ «УкрСиббанк», починаючи з травня 2008 року, систематично збільшувало розмір процентної ставки з 13% річних до 26% річних.

Доказів того, що банк належно повідомляв позичальника про застосування збільшеної процентної ставки за кредитом, як встановлено апеляційним судом, матеріали справи не містять.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги позивача щодо належного повідомлення позичальника про збільшення розміру процентної ставки шляхом надіслання 22 лютого 2008 року одного листа на адресу відповідача, оскільки, як правильно встановив суд апеляційної інстанції, умовами договору передбачено надіслання такого повідомлення у кожному разі, коли банк вважає, що наявні обставини для збільшення процентної ставки. Судом апеляційної інстанції на підставі наданого позивачем розрахунку встановлено, що така ставка збільшувалась банком періодично та неодноразово.

Також відхиляються посилання позивача у касаційній скарзі щодо згоди відповідача на застосування збільшеного розміру процентної ставки шляхом сплати заборгованості за підвищенню ставкою, оскільки судами встановлено, відповідач здійснила розрахунки з банком за кредитом різними сумами та нерегулярно, що не може свідчити про її усвідомлення та згоду на нарахування і погашення збільшених процентів за кредитом.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №335/5162/16-ц.

Касаційний суд у межах повноважень, визначених частиною першою статті 400 ЦПК України, не має підстав для перевірки правильності розрахунку, здійсненого судом апеляційної інстанції, щодо розміру процентів, нарахованих із застосування процентної ставки, визначеної умовами договору (13% річних); доводи касаційних скарг не містять посилань на помилковість такого розрахунку і альтернативний розрахунок судам наданий не був. Суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду щодо неможливості застосування збільшеної процентної ставки у зв`язку з неналежним повідомленням про це позичальника.

Тому суд касаційної інстанції вважає правильними встановлені апеляційним судом обставини щодо відсутності у відповідача заборгованості за процентами та переплати за ними у розмірі 152,78 доларів США, яка підлягає врахуванню при визначені загальної суми заборгованості за кредитним договором.

Також обґрунтованим є і висновок апеляційного суду про необхідність врахування сум погашеної відповідачем заборгованості після подання позову. Матеріалами справи підтверджено і позивачем не заперечено, що 25 серпня 2016 року відповідач сплатила 210 000 грн, що на день сплати еквівалентно 8 298,58 доларів США, 26 серпня 2016 року сплатила 32 000 грн, що на день сплати еквівалентно 1 263,36 доларів США, а 6 вересня 2016 року - 44 000 грн, що на день сплати еквівалентно 1 642,59 доларів США. Вказані обставини підтверджуються квитанцією № 94 від 25 серпня 2016 року, квитанцією № 85 від 26 серпня 2016 року, квитанцією № 22 від 06 вересня 2016 року.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не враховано визначену договором черговість зарахування платежів та помилково частково їх зараховано на погашення процентів, що виникли після подання позову, касаційним судом відхиляються, оскільки апеляційним судом встановлено, що відповідач не має заборгованості зі сплати процентів на час звернення банку до суду, а нарахування процентів після реалізації права банку на дострокове повернення кредиту припиняється.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12(пункт 54).

Також суд касаційної інстанції відхиляє посилання позивача на направлення відповідачем коштів на інший банківський рахунок, відмінний від рахунку за кредитним договором, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з касаційної скарги, позивач не заперечує факт отримання банком таких коштів.

Враховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції про врахування при визначені розмірі заборгованості відповідача за кредитним договором 11 357,23 доларів США (152,78 + 8298,599 + 1263,36 + 1642,59) є правильним, а зменшення заборгованості на цю суму - обґрунтованим.

Крім того, правильним є і відповідне зменшення апеляційним судом суми пені, визначеної у розрахунку банку при зверненні до суду.

Касаційний суд вважає правильним визначення судом апеляційної інстанції у резолютивній частині рішення гривневого еквівалента суми стягненої заборгованості, оскільки апеляційним судом враховано заявлені у суді першої інстанції вимоги і дотримано принцип диспозитивності цивільного судочинства, яким передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи відповідача про незаконність рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з неї судового збору є обґрунтованими.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення апеляційним судом, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України(частина друга цієї статті).

Зазначене стосується і випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З посвідчення серії НОМЕР_1 , наявного в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи. Проте суд апеляційної інстанції на наведене належної уваги не звернув і безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача понесені банком судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 4 255,72 грн.

Оскільки судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права у цій частині, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 4 255,72 грн у відшкодування сплаченого судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню

Щодо судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Висновок суду про часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 не є підставою для нового розподілу судових витрат, понесених сторонами, оскільки касаційним судом вирішено скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду виключно в частині стягнення з відповідача судового збору, що не є позовною вимогою.

Щодо поновлення виконання судового рішення

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання.

Оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду скасовано частково, касаційний суд відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України поновлює виконання рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року в частині, залишеній без змін касаційним судом.

Керуючись статтями 409, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судового збору у розмірі 4 255,72 грн.

Судові витрати, понесені Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» у зв`язку з поданням апеляційної скарги у розмірі 4 255,72 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року в частині, залишеній без змін касаційним судом.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов